Справа №359/9869/20
Провадження № 2/359/1358/2021
У Х В А Л А

18 листопада 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головую чого судді Муранової-Лесів І.В..

при секретарі Шляхетко Ю.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

малолітньої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Служба у справах дітей та сім`ї Печерської в м.Києві районної державної адміністрації, орган опіки та піклування - Відділ соціального захисту населення, прав дітей, сім`ї та молоді Золочівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, орган опіки та піклування - Відділ соціального захисту населення, прав дітей, сім`ї та молоді Золочівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення аліментів на утримання дочки.

В березні 2021 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокатом Балюк Ю.О. подано заяву про забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком, ОСОБА_3 , до ухвалення судового рішення у справі: щотижня кожної суботи з 11:00 до 19:00 неділі за адресою фактичного місця проживання батька. А також з вимогою зобов`язати матір ОСОБА_1 , передавати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьку, ОСОБА_3 , за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано наступним. 27 січня 2021 року, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/8662/20, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Станом на день звернення до суду з позовною заявою, відповідач незаконно, протиправно утримує малолітню дитину, без згоди батька, постійно змінює місце проживання доньки та повістю обмежила контакт батька з дитиною.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 разом з донькою переїхали в орендовану квартиру та чинить батьку, ОСОБА_3 , перешкоди у спілкуванні з донькою.

Також вказує, що позивач за зустрічним позовом залишився проживати у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - який ще до переїзду разом із земельними ділянками подарував спільній дитині доньці ОСОБА_7 . Загальна вартість об`єкта дарування становить 3396500 грн.

Звертає увагу, що на момент подання до суду відповідної позовної заяви про визначення місця проживання дитини з один із батьків, дитині виповнилося 10 повних років і вона вже самостійно може висловити думку щодо зустрічей та спілкування з батьком, проте відповідачка свідомо позбавляє позивача у спілкуванні з дитиною та налаштовує її проти нього. Також стверджує, що всі його намагання спілкування з малолітньою дитиною натикаються на опір відповідача, а спроби мирним шляхом вирішити цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач не бажає присутності позивача у житті дитини, та штучно створює такі обставини, через які позивач не має можливості спілкуватися з донькою.

Вказує, що подальше позбавлення спілкування та побачень малолітньої дитини з позивачем призведе до посилення впливу відповідача на дитину та прогресування негативного ставлення дитини до позивача. Дана обставина, після вирішення справи судом, на думку позивача, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки вже малолітня дитина не буде бажати бачитись чи проживати разом з позивачем.

Зазначає, що обраний спосіб забезпечення не обмежує прав відповідача за зустрічним позовом, а також прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, що визначені в заяві заходи є адекватними заявленим позовним вимогам.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Балюк Ю.О. підтримали подану заяву.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дузь Ю.М. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що заява необґрунтована, не зазначено доказів, що існують ризики невиконання рішення суду, а також, що позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Також вважали неможливим забезпечити зустрічний позов у спосіб передачі дитини відповідачу, оскільки малолітня ОСОБА_8 не бажає бачитися та спілкуватися з батьком після подій, що відбулися в родині.

В судовому засіданні на виконання вимог ст.171 СК України суд заслухав малолітню ОСОБА_9 , яка пояснила, що близько року не спілкується з батьком, не бажає цього, коли бачить батька у школі, уникає спілкування, оскільки не може йому вибачити того, що бачила на власні очі, як він сварився із мамою, висловлював погрози, розбив молотком мобільний телефон, через що вони були вимушені з мамою вночі залишити будинок без речей. Надаючи пояснення щодо неможливості відновлення спілкування з батьком, малолітня ОСОБА_10 висловила категоричне небажання будь-якого спілкування особистого чи засобами зв`язку, чи листування, наполягаючи на тому, що не вірить словам батька, оскільки вони з мамою вже поверталися до нього, але сварка повторилася. Пояснила, що її влаштовує її теперішнє життя, спілкування з мамою та бабусею, однокласниками. Заявила, що хоче, що батько забув про них з мамою, залишив їх у спокої, а також хоче жити у приватному будинку, щоб бути захищеною, оскільки у великому місті небезпечно, для чого хоче мати можливість розпорядитися своєю власністю, яку їй подарував батько. Вважає, що батько має виконувати свій обов`язок по її утриманню, а не чинити їм перешкоди.

Заслухавши пояснення малолітньої ОСОБА_5 , а також пояснення сторін та їх представників з приводу поданої заяви про забезпечення позову, дослідивши подану заяву, ознайомившись з долученими до позвів письмовими документами, суд дійшов наступних висновків.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з вимогами ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду, наведених у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21), у якій вирішувався спір про визначення місця проживання дитини з матір`ю та була розглянута заява про забезпечення позову, Верховний Суд зазначив, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

З доданих до заяви документів вбачається, що між сторонами виник спір щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який безпосередньо пов`язаний з місцем її подальшого проживання, виконанням батьками їх батьківських обов`язків.

Сторонами визнано, що на даний час малолітня донька сторін проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , позивачем за первісним позовом.

В силу вимог ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України, на яку також посилається заявник, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

При цьому згідно з ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, я кщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За змістом ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України д итина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до вимог ч. 3 цієї статті суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Як стверджує заявник ОСОБА_3 , відповідач за первісним позовом, позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, що може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дочки з батьком.

Проте доказів того, що позивач чинить перешкоди для спілкування відповідача з донькою, в заяві про забезпечення позову не зазначено.

Натомість до матеріалів справи долучено відповідь Олександрівської гімназії м.Києва (т.1 а.с.248), з якою вбачається, що гімназія отримала усний дозвіл на спілкування ОСОБА_11 з батьком, ОСОБА_3 , а також що відповідач приходив до закладу та хотів поспілкуватися з дочкою, але дівчинка зовсім не йшла на контакт.

Зі обставини підтвердила в своїх поясненнях малолітня ОСОБА_5 , та відповідачем ці обставини не заперечується.

Крім того, матеріали цивільної справи містять постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у справі №359/594/21 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства у сім`ї (т.1 а.с.239-244, т.2 а.с.49-54), з яких вбачається, що малолітня ОСОБА_5 надавала пояснення у якості свідка як очевидець подій, за які ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому вказувала, що все розпочалось з того, що її батько почав з`ясовувати, з ким вона залишиться проживати.

Аналізуючи встановлені під час розгляду заяви фактичні обставини, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не довів, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. Крім того, не доведено, що таке спілкування не матиме негативного впливу на нормальний розвиток малолітньої ОСОБА_12 та відбуватиметься саме в інтересах дитини, зважаючи на життєві умови, у яких вона опинилася та її ставлення до свого батька, відповідача ОСОБА_3 , які вона продемонструвала у суді.

У зв`язку з цим суд ставить під сумнів доводи заявника, що психоемоційний зв`язок між ним та донькою буде втрачено саме через відсутність їх спілкування та посилення впливу матері, а не внаслідок подій, що мали місце до звернення сторін до суду, про що в своїх запереченнях вказує позивач ОСОБА_1 та її представник, а також вбачається з пояснень малолітньої доньки сторін.

Відповідно до вимог ч.4 ст.22 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності.

Суд звертає увагу, що в силу вимог п.7 ч.2 ст.9 Закону до повноважень служб у справах дітей у сфері запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей належать, зокрема: проведення профілактичної роботи з батьками, іншими законними представниками дитини із запобігання домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

В силу вимог ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Водночас, заявник, стверджуючи про наявність ризиків невиконання можливого рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком, та, будучи обізнаний про ставлення дитини до нього, не скористався наданими йому можливостями відновити свої права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, у визначений чинним законодавством спосіб, звернувшись з відповідною заявою про визначення способу спілкування з дочкою до органу опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської в м.Києві районної державної адміністрації, зокрема, взявши участь у профілактичних заходах з метою подолання наслідків домашнього насильства.

З урахуванням викладеного в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 353 -355 ЦПК України, суддя

ухвалив:

В задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвоката Балюк Юлії Олексіївни відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її виготовлення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвала залишена в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст виготовлено 23.11.2021.

Суддя І. В. Муранова-Лесів