Постанова

Іменем України

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 707/2243/19

провадження № 61-17822 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року у складі судді Смоляр О. А. та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у складі суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») про стягнення ненарахованої оплати за роботу в надурочний час.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з посадовими інструкціями начальника регіонального підрозділу інкасації управління інкасації та перевезення валютних цінностей від 06 січня 2014 року та 08 листопада 2017 року на ОСОБА_1 були покладені всі обов`язки начальника регіонального підрозділу інкасації управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку. Однак, як підтверджується подорожніми листами, з серпня 2010 року по березень 2019 року ОСОБА_1 також виконував обов`язки інкасатора-водія автотранспортних засобів.

Також позивач з 2016 року по 2019 року мав 66,5 наднормативних днів роботи з нормативною тривалістю робочого часу 8 годин.

Вказував, що неодноразово звертався до керівництва ТОВ «Промінвестбанк» з вимогами про стягнення грошових коштів за роботу при суміщенні посад та в надурочний час, що підтверджується перепискою, проте всі вони залишились без виконання.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив суди стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» на його користь ненараховану оплату за роботу в надурочний час у розмірі 43 234 грн 31 коп., заробітну плату за час роботи при суміщенні посад у розмірі 634 156 грн; зобов`язати відповідача нарахувати за період з серпня 2010 року по березень 2019 року (включно) та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку суму єдиного соціального внеску в розмірі 22 %, нараховану на суму, стягнуту судом у цій справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт його роботи в надурочний час, вихідні, святкові та неробочі дні, а також факту його роботи за суміщенням на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також суд зазначив, що право на стягнення заборгованості по загальнообов`язковому платежу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу не належить та він не має права звертатись до суду в інтересах податкового органу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ПАТ «Промінвестбанк» від 03 червня 2019 року № 780-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу інкасації в Черкаській області Управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. При звільненні ОСОБА_1 з посади начальника відділу інкасації були визначені наступні виплати: вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, стаття 44 КЗпП України та грошова компенсація за невикористанні дні, а саме щорічна основна відпустка 117 календарних днів та щорічна додаткова відпустка 2 календарних днів. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення ненарахованої заробітної плати за роботу в надурочний час, оскільки ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів його понаднормової роботи. Також колегія суддів погодилась із висновком місцевого суду, що позивачем не надано і належних доказів суміщення ним посад начальника відділу інкасації та інкасатора-водія автотранспортних засобів, оскільки відповідний наказ на підтвердження суміщення ОСОБА_1 вказаних посад в матеріалах справи відсутній, а з наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 працював та був звільнений із посади начальника відділу інкасації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив суд оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, й порушення норм процесуального права й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 707/2243/19 із Черкаського районного суду Черкаської області.

У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано докази, які подавались позивачем разом із заявами по суті: копії листа професійної спілки працівників ПАТ «Промінвестбанк» від 30 травня 2019 року № 18, витягу з листування електронними засобами зв`язку за квітень-травень 2018 року, копії посадової інструкції ОСОБА_1 від 06 січня 2014 року, копії посадової інструкції ОСОБА_1 від 08 листопада 2017 року, копії листування ОСОБА_1 з керівництвом ПАТ «Промінвестбанк» з приводу виплати надурочних робіт та роботи за суміщенням посад. Також зазначав, що основною підставою для відмови в задоволені позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції вказали відсутність доказів на підтвердження виконання обов`язків за суміщенням посад та надурочних робіт. Крім того, судами жодним чином не враховано пояснень свідка ОСОБА_2 , який в судовому засіданні надав пояснення стосовно того, що позивач дійсно працював у складі бригади інкасації та виконував безпосередньо обов`язки водія на підставі графіків роботи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2021 року ПАТ «Промінвестбанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні. Також ПАТ «Промінвестбанк» заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу ПАТ АК «Промінвестбанк» від 03 червня 2019 року № 780-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу інкасації в Черкаській області Управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

При звільненні позивача з посади начальника відділу інкасації були визначені наступні виплати: вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, грошова компенсація за невикористанні дні, а саме щорічна основна відпустка 117 календарних днів та щорічна додаткова відпустка 2 календарних дні.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно зі статтею 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Відповідно до статті 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Відповідно до статті 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня.

Згідно з наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» первинним обліковим документом щодо обліку використання робочого часу на підприємствах є табелі обліку використаного робочого часу.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено факту роботи в надурочний час, вихідні, святкові та неробочі дні, а також факту його роботи за суміщенням на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів.

Посилання касаційної скарги на пояснення свідка ОСОБА_2 та електронну переписку не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог, оскільки відповідний наказ на підтвердження суміщення посад ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював та був звільнений із посади начальника відділу інкасації.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанції всебічно, повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин у справі. Наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічні доводам, зазначеним у апеляційній скарзі позивача, та були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суд першої та апеляційного суду не спростовують.

Також відсутні підстави для задоволення клопотання ПАТ АК «Промінвестбанк» про розгляд справи з викликом сторін, оскільки у частині першій статті 401 ЦПК України визначено, що попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про розгляд справи з викликом сторін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара