Справа № 737/605/21
Провадження № 2/737/282/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

16 листопада 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняБурмака В. Л., Чередниченко С. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/605/21
за позовомОСОБА_1
до третя особа на стороні відповідача про ОСОБА_2 Олишівська селищна рада як орган опіки та піклування визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

учасники справи та представники:
позивачОСОБА_1
відповідач представник третьої особи не з`явився не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33041478 від 01.02.2012 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.02.2012 року.

У вказаному житловому будинку, після укладення шлюбу 24.04.2014 року з його дочкою ОСОБА_3 , був зареєстрований його колишній зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які деякий час проживали у вказаному житловому будинку.

Однак ОСОБА_2 разом з його малолітнім сином ОСОБА_4 виїхали з вказаного житлового будинку та не повертаються з грудня 2016 року, у житловому приміщенні відсутні їхні речі, місце їх проживання чи перебування невідомі.

Місце реєстрації та проживання матері сина його зятя йому невідомі.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 22.04.2020 року шлюб між ОСОБА_3 (дочкою) та ОСОБА_2 (зятем) було розірвано, рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року.

Відповідач, а також його малолітній син, які не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , втратили право на користування будинком, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням він або інші члени його сім`ї ОСОБА_2 не чинили.

Оскільки, за вищевказаною адресою ОСОБА_2 та його малолітній син не проживають, в утриманні житла участі відповідач не бере, особисті речі відповідача та його малолітнього сина в будинку відсутні, взагалі житлом не цікавиться, у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ОСОБА_2 та його сина, чим об`єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду.

На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 ., з 01.01.2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що реєстрація ОСОБА_2 та його сина в будинку в селі Смолянка носила формальний характер. Фактично ці особи у належному йому будинку ніколи не проживали, участі в утриманні будинку не приймали. Всі комунальні послуги він весь час сплачував самостійно. ОСОБА_2 та його дитина були зареєстровані в його будинку у 2014 році, після укладення шлюбу з його дочкою ОСОБА_5 , яка також зареєстрована в належному йому будинку. З 2020 року дочка з ОСОБА_2 розлучена, однак він залишився зареєстрованим. З грудня 2016 року дочка з ОСОБА_2 стосунків не підтримувала, за їхніми даними ОСОБА_6 з сином виїхав за кордон, тому він не може запропонувати йому знайтися з реєстрації самостійно. Оскільки відповідачі у будинку ніколи не проживали, то він і не міг чинити їм перешкод у користуванні будинком.

Відповідач ОСОБА_2 , який діє також як законний представник ОСОБА_4 , у судові засідання 29 вересня, 19 жовтня, 29 жовтня 2021 року та 16 листопада 2021 року не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, однак за місцем реєстрації, згідно з рекомендованими поштовими повідомленнями, відсутній. Також відповідач повідомлявся про день, час і місце судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». За таких обставин на підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Олишівська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, справу просить розглянути без його участі. Згідно з висновком Комісії з захисту прав дітей Олишівської селищної ради, затвердженим рішенням виконкому Олишівської селищної ради від 24 вересня 2021 року № 73, визнано недоцільним визнання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_2 , з посиланням на недостатність доказів порушення прав позивача щодо надмірної сплати за житлово-комунальні послуги, тощо (а.с. 29-33).

Позовна заява надійшла до суду 25.08.2021.

03.09.2021, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та свідка, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 01.02.2012 виконавчим комітетом Смолянської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 9), право власності зареєстроване у встановленому порядку (а.с. 8).

Згідно з заочним рішенням Куликівського районного суду від 22 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб був зареєстрований 24 квітня 2014 року, подружжя має неповнолітню дитину- сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюбні стосунки припинені з грудня 2016 року (а.с. 11-13).

Згідно з актом обстеження комісії Олишівської селищної ради від 19.08.2021 № 66 виявлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 понад рік не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

За даними Олишівської селищної ради, окрім ОСОБА_1 та відповідачів, у спірному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_3 , 1990 року народження, ОСОБА_8 , 1988 року народження, ОСОБА_9 , 1970 року народження (а.с. 37).

На запит суду Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 16.11.2021 року надав інформацію, що відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецької і Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим громадянином України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 08.11.2016 по теперішній час не виявлено. Водночас, неможливо надати таку інформацію щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не вказано громадянство цієї особи.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в 2014 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , який мав сина від першого шлюбу, мати дитини померла. Всі були зареєстровані у будинку батька, однак фактично проживали в м. Чернігові, винаймали квартиру. У ОСОБА_6 виникли проблеми з працевлаштуванням, стали виникати конфліктні ситуації з приводу того, що ОСОБА_2 ніде не працював. У 2016 році ОСОБА_6 зі своїм сином поїхав до РФ, можливо до іншої країни, оскільки вони не спілкувались, їй невідомо, куди він поїхав і де зараз перебуває. Реєстрація в будинку батька носила формальний характер, оскільки вони там взагалі не мешкали.

Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки, та його неповнолітньої дитини у віці 13 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України.

Нормами ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство.

Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В суді встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення, з власником житлового приміщення спільно не проживали, спільне проживання та ведення спільного господарства з членом сім`ї власника житлового приміщення припинилось в грудні 2016 року. З моменту офіційного розірвання шлюбу з дочкою позивача минуло 1,5 року.

В обґрунтування свого висновку про задоволення позовних вимог суд вважає за можливе послатися на праві позиції Верховного суду, які прийняті за результатами розгляду справи про захист прав власника житлового приміщення. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 жовтня 2020 року у справа № 447/455/17 зазначила, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивачки, з якою після розірвання шлюбу залишився проживати син, тому відповідач як колишній член її сім`ї втратив право на користування будинком, оскільки він вже не є членом її сім`ї, не зареєстрований у спірному житловому будинку.

На думку суду, ОСОБА_2 втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням, оскільки добровільно відмовився від проживання в житловому приміщенні, у якому був зареєстрований, втратив родинні зв`язки з членами його сім`ї, і його відсутність за місцем реєстрації триває понад один рік.

Щодо втрати права користування житловим приміщенням ОСОБА_4 , 2008 року народження, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Відповідно до ч. 3,4 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (абзац п`ятнадцятий пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

Таким чином, реєстрація особи у віці до 14 років у житловому приміщенні, яке належить стороннім особам, і у якому не проживають його батьки не відповідає вимогам закону про реєстрацію осіб до 14 років за місцем проживання її батьків. На цій підставі суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо втрати права користування житловим приміщення неповнолітнім ОСОБА_4 всупереч висновку органу опіки та піклування.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що факт непроживання відповідачів у спірному будинку з 2016 року підтверджений належними та допустимими доказами. Судом також було встановлена відсутність відомостей про створення позивачем буд-яких перешкод у користуванні відповідачами спірним будинком. Водночас, висновок суду про втрату права користування відповідачами спірним житлом відповідає вимозі пропорційності у переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Європейської конвенція з прав людини, з огляду на те, що позивач, у зв`язку з реєстраціїєю проживання відповідача з дитиною у спірному будинку, позбавлений можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачами не заявлено, у зв`язку з чим, керуючись ст.13 ЦПК України, яка визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не стягує та не повертає судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 72, 150, ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, ст. ст. 34, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.01.2017 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2021 року.

Суддя А. С. Лібстер