Дата документу 21.01.2021 Справа № 2-2585/11 ( 2-421/12)
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-2585/11 (2-421/12)
Провадження №22-ц/807/615/21
Головуючий в 1-й інстанції - Урупа І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2020 року, постановлену у м. Мелітополь (повний текст ухвали складено 13 листопада 2020 року) у справі за клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), щодо стягнення з її пенсії, як інваліда 2 групи, на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 549,20 грн., виконавчого збору у розмірі 54,92 грн., витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 30,00 грн., а всього 634 грн. 12 коп. та зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернути їй суму в розмірі 634,12 грн. шляхом стягнення з відповідних осіб. Крім того, ОСОБА_1 в своїй скарзі порушує клопотання про визнання поважними причини пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.10.2020 закрито провадження у справі № 320/5868/16-ц за її позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення суми виконавчого збору 634 грн 12 коп. При цьому зазначала, що мотивами закриття провадження у справі було те, що відповідно до положень ст.ст.447-448ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, та скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2020 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що апелянт зверталась до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення суми виконавчого збору, провадження у справі закрито, а тому відсутні підстави стверджувати про пропуск строку на подання скарги.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту поданої ОСОБА_1 скарги вбачається, що останньою оскаржуються дії державного виконавця щодо стягнення ще у 2013 році з її пенсії, як інваліда 2 групи, на користь ОСОБА_2 суми судового збору в розмірі 549,20 грн., виконавчого збору у розмірі 54,92 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 30,00 грн, а всього 634 грн 12 коп.

Про порушення своїх прав ОСОБА_1 фактично дізналася, ще у 2013 році, оскільки в скарзі зазначає про те, що в 2013 році вона неодноразово зверталася до Мелітопольського відділу державної виконавчої служби із заявами з приводу незаконного, на її думку, стягнення з неї в примусовому порядку суми судового збору та судових витрат, надавала пенсійне посвідчення тощо.

Дана скарга ОСОБА_1 подала майже через сім років, 09.11.2020 року, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції вказав, що доводи, на які посилається ОСОБА_1 , як на причину поважності пропущеного строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця є безпідставними та такими, що не свідчать про дотримання строків звернення до суду зі скаргою або поважність причин їх пропуску, оскільки положеннями ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.449 ЦПК України чітко визначено право особи на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Положеннями ч.1 ст.126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частинами 1,4 ст.127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Право на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця є строковим.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами першою, другою статті 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Також ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 126 ЦПК України встановлює правило, яке полягає в тому, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як вірно вказав, суд першої інстанції, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку не містить посилань, які б могли свідчити про поважність причин пропуску процесуального строку на оскарження дій державного виконавця та достатніх підстав для його поновлення. Заявниця ОСОБА_1 не навела жодних доказів поважності пропуску строку, встановленого для подачі скарги особою, яка звернулася зі скаргою, не зазначила поважних причин, які б були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду зі скаргою у строк, визначений законом і такі обставини нею не підтверджені.

Дії, щодо стягнення у рамках виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 549,20 грн., виконавчого збору у розмірі 54,92 грн., витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 30,00 грн., а всього 634 грн. 12 коп., мали місце у 2013 році, про що вказує сама заявниця, та на підтвердження чого надано довідку ГУ ПФУ в Запорізькі області (а.с.5).

Частиною 2 ст. 385 ЦПК України, в редакції, що діяла станом на 2013 рік, також було передбачено, що скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Пропуск процесуального строку на подання скарги на дії державного виконавця тривалістю більше 7 років є досить значним, тому за відсутності достатніх підстав для його поновлення, враховуючи обізнаність заявника щодо дій, які оскаржуються, висновки суду є вірними.

Доводи заявника на користь клопотання про поновлення строку на подання скарги, щодо розгляду справи № 320/5868/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення суми виконавчого збору 634 грн 12 коп., провадження у якій ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.10.2020 закрито, є неспроможними, оскільки з такими вимогами заявниця ОСОБА_1 звернулась 09.09.2016, тобто майже через три роки після дій вчинених державним виконавцем, які вона оскаржує у даній скарзі.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 21 січня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З.Поляков