КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/9380/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1368/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року,

встановив:

у липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування ј частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану ј частину квартири та заборонити відповідачу або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, в тому числі просила заборонити примусове входження до квартири, злам дверей, зміну замків та вселення будь-яких осіб, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року заяву було задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ј частину квартири.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона разом зі своїм неповнолітнім сином протягом 14 років проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала її батьку - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з вказаної квартири. Спадкоємцями після померлого є вона та відповідач ОСОБА_2 , яка була дружиною ОСОБА_3 . Станом на момент звернення до суду з позовом за відповідачем зареєстровано право власності на ѕ частини спірної квартири - Ѕ частина належить ОСОБА_2 на підставі спільної сумісної власності подружжя з померлим, а ј частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач вказувала, що ОСОБА_3 помер внаслідок залишення ОСОБА_2 його у безпорадному стані після інсульту, що є підставою для усунення її від права на спадкування ј частини квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначала, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірної частки квартири, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту спадкове майно може призвести до утруднення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення її прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року заяву було задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ј частину квартири.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу частину квартири, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб забезпечення позову є спів мірним до заявлених позовних вимог, а невжиття відповідних заходів може призвести до утруднення фактичного виконання рішення суду.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам. Ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших вимог заяви не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не була врахована відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 . Такі доводи апеляційної скарги є неспроможними та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В даному випадку виділені матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги були заявлені щодо усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ј частини квартири АДРЕСА_2 , а тому накладення арешту на вказане майно буде відповідати меті забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що накладення арешту на належну їй ј частику квартири призводить до порушення її прав, оскільки вона мала намір її відчужити, також свідчить про реальну загрозу невиконання можливого рішення суду та ефективного захисту спадкових прав позивача. Враховуючи те, що спір виник з приводу законності набуття відповідачем права власності в порядку спадкування, відчуження відповідачем спірної частини квартири до вирішення спору по суті призведе до утруднення ефективного поновлення ОСОБА_1 прав, за захистом яких вона звернулась до суду.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилалась на те, що суд не врахував висновки Дніпровського районного суду м.Києва, зроблені в рішення від 10 грудня 2019 року, зокрема про те, що спірна квартира належала подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому обставини щодо належності їй Ѕ частини квартири не підлягають доведенню. Такі доводи скаржника також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки належна відповідачу на праві спільної сумісної власності Ѕ частина квартири не є предметом спору в даній справі, тоді як вимоги заявлені щодо усунення її від права на спадкування належної померлому іншої половини квартири.

Інших доводів щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права апеляційна скарга не містить.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2021 року.

Головуючий

Судді