Провадження №2/522/3153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 08.10.2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 20 000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 26.04.2008 року, та третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , та зроблено відповідний актовий запис №109. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 21.11.2008 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, з 2008 року, позивачка разом з сином проживають окремо. З моменту окремого мешкання, відповідач не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дитини, не надає належної матеріальної допомоги, що ставить позивачку в край скрутне матеріальне становище. На теперішній час позивачці невідомий розмір доходу, який отримує відповідач. У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачкою, яка виховує його, а відповідач не забезпечує дитину матеріально, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 09.11.2020 року.

До суду 21.10.2020 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 24.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання призначене на 09.11.2020 року з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Подорожній А.С., зазначив, що ним 09.11.2020 року на електронну адресу суду надано відзив, в якому просив у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 07.06.2017 року між відповідачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого 02.11.2018 року у подружжя народилися доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, на утриманні відповідача знаходяться його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пенсіонерами, та зважаючи на їх похилий вік, потребують піклування та матеріального забезпечення. При цьому, батько відповідача тяжко хворіє та потребує постійного і дорого лікування. Отже, на даний час у відповідача перебувають на утриманні двоє малолітніх дітей та батьки похилого віку, один з яких тяжко хворіє та потребує постійного догляду та дорогого лікування, а призначення аліментів у значному розмірі призведе до ускладнення матеріального стану відповідача та його сім`ї, а також інтереси його неповнолітніх дітей, які також потребують піклування та матеріального забезпечення. Відповідач вважає, що призначення аліментів у розмірі 20 000,00 грн. є необґрунтованими та безпідставними, не враховує його матеріального стану та наявність двох малолітніх дітей та непрацездатних батьків-пенсіонерів, які знаходяться на його утриманні, також він не має постійного заробітку, а розмір аліментів, який він здатен сплачувати складає 2 000,00 грн.

У судове засідання з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Субботіна Л.В., зазначила, що тільки 06.11.2020 року отримали відзив, у зв`язку з чим просила відкласти розгляд справи та надати час для надання відповіді на відзив, розгляд справи відкладено на 21.12.2020 року.

У зв`язку з відсутністю світла у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси, розгляд справи призначений на 21.12.2020 року відкладено на 15.01.2020 року.

У судове засідання призначене на 15.01.2020 року ОСОБА_1 не з`явилася, представником адвокатом Субботіною Л.В. на електронну адресу суду надала клопотання, в якому просила задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 20 000,00 грн. та витрати на правову допомогу, розрахунок за яким складає 5 000,00 грн. Також в клопотанні просила розглянути справу 15.01.2021 року за відсутністю позивачки та її представника.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, представником адвокатом Подорожнім А.С. на електронну адресу суду надано заяву, в якій зазначено, що відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі, що не перевищує 3 000,00 грн. Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечує та просив відмовити. Також просив розглянути справи 15.01.2021 року за відсутністю відповідача та його представника.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 20.01.2021 року.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2002 року, який 26.04.2008 року було розірвано, та третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , та зроблено відповідний актовий запис №109 (а.с.5).

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.11.2008 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №458 (а.с.5 зв.).

Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, з 2008 року, позивачка ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають окремо.

З моменту окремого мешкання, відповідач не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дитини, не надає належної матеріальної допомоги, що ставить позивачку в край скрутне матеріальне становище.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Між тим судом встановлено, що відповідач з 07.06.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.06.2017 року (а.с.19).

Від даного шлюбу у відповідача є ще дві доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 14.11.2018 року, актовий запис №1635, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 14.11.2018 року, актовий запис №1636) (а.с.19 зв., 20).

Крім того, на утриманні відповідача знаходяться його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пенсіонерами, та зважаючи на їх похилий вік, потребують піклування та матеріального забезпечення (а.с.20зв., 21). При цьому, батько відповідача ОСОБА_7 тяжко хворіє та потребує постійного і дорого лікування. Проте зазначене суд не приймає до уваги оскільки належних доказів проживання разом не надано . При цьому батьки мають отримувати пенсію.

Так, відповідно до висновку з медичних карток ОСОБА_7 за 2018-2019 р.р., він хворіє на цукровий діабет, тип 2, важка форма, енцефалопатія, діабетична полінейропатія, атеросклероз судин, варикозна хвороба, венозна недостатність та інші хвороби. Загалом, стан хворого оцінюється як середньої тяжкості (а.с.21зв.-23).

При цьому, відповідач не має постійного заробітку, але не заперечує, згідно заяви від 22.12.2020 року, щодо задоволення позовних вимог у розмірі 3 000,00 грн.

Суд вбачає, що відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України позивачка не надала до суду беззаперечних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 20 000,00 грн. на дитину.

Окрім того, за розглядом справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що на потреби неповнолітнього сина витрачаються щомісячно кошти на суму 20 000,00 грн. (згідно обґрунтування позову) та утримання сина потребує таких затрат.

Отже, за викладених обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у частині визначеного нею розміру аліментів у сумі 20 000,00 грн. на дитину щомісяця.

Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року 2 395,00 гривень, з 1 липня 2 510,00 гривень, з 1 грудня 2 618,00 гривня.

На час вирішення справи по суті законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину 12-ти років 1 197,50 грн.

Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дітей, дитина потребує матеріального забезпечення і відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини, відповідачем визнається позовна заява в частині стягнення аліментів в розмірі 3 000,00 грн.,доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано, суд вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно на дитину.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини.

Суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., із урахуванням індексації щомісячно.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З позову вбачається, що позивачка просить стягувати аліменти з відповідача, починаючи з моменту подачі позову, у зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 08.10.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо стягнення судових витрат, суд прийшов до наступного.

Представник позивачки адвокат Субботіна Л.В. просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи у сумі 5 000,00 грн.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Разом з заявою, наданою суду 15.01.2021 року, представником позивачки адвокатом Субботіною Л.В. суду було подано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно розрахунку сторони позивача, ця сума є сумою фактичних судових витрат, які ОСОБА_1 понесла у зв`язку з розглядом даної справи.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Субботіною Л.В. суду було надано та в матеріалах справи міститься лише ордер серії ОД №505903 та копія розрахункової квитанції від 01.10.2020 року, проте розрахунок послуг за надання правової допомоги на зазначену суму було зроблено на 13.01.2021 року.

Крім того, в розрахунку зазначена сума за участь адвоката у трьох судових засіданнях, проте фактично, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання відбулося лише 09.11.2020 року.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з переліком послуг, які вказані в Розрахунках суми гонорару за надану правову допомогу, суд приходить до висновку, що останні не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо договірних відносин з надання послуг адвокатом щодо надання правової допомоги, а саме, суду не надано Договору, в якому б було зазначено обсяг роботи та вартість узгоджених між сторонами послуг, згідно якого ОСОБА_1 повинна була сплачувати на користь адвоката Субботіної Л.В. суму у розмірі 5 000,00 грн.,а також відсутні акти-приймання передачі наданих нею послуг, пов`язані з розглядом справи.

Таким чином, на підставі викладено, суд вбачає, що у задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.7, 79-81, 150, 180-183, 184, 191, 192 СК України, ст.ст.1, 2, 5, 10-13, 43, 49, 76-80, 81, 89, 141, 210, 223, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 08.10.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.