Справа № 626/1763/21
Провадження № 2/626/559/2021
22.11.2021 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Гусара П.І.,
за участю секретаря Івашкіної Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, в загальному позовному провадженні, у відсутність учасників судового процесу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з третьою особою: Органом опіки та піклування Красноградської міської ради Харківської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.10.2001 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований в Піщанській сілській раді Красноградського району Харківської області, актовий запис №26. В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з ним. В листопаді 2020 року відповідачка покинула його та дитину і пішла проживати до своєї матері. Він намагався примиритися з відповідачкою, але всі спроби були марними. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем буде суперечити його інтересам та інтересам дитини. Майнового спору не мають.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 14.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви.
Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області суду від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.
Відповідача в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала.
Від позивачки ОСОБА_1 та його представника адвоката Дейни С.А. надійшли письмові заяви в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовну заяву підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Харківської області 12.10.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Покладають вирішення даного питання на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Позиція суду.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані з розірванням шлюбу та визначенням місця проживання малолітньої дитини, зокрема за місцем проживання батька.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2001 року (а.с. 9), від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Положеннями частин 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Згідно з частинами першою, третьою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд керується тим, що відповідач покинула родину та залишила сина проживати разом з батьком.
Відповідно до висновку служби у справах дітей та сім`ї Красноградськогої міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - виходячи з найкращих інтересів дитини, умови для виховання та розвитку дитини, враховуючи, що ОСОБА_3 вже досить тривалий час проживає з батьком, ретельно проаналізувавши умови, діючи в найкращих інтересах малолітнього, з урахуванням рівних прав та обов`язків батька та матері щодо дитини, у зв`язку із тимчасовим перебуванням ОСОБА_2 в іншій країні, орган опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради, не може визначити місце проживання дитини та покладає вирішення даного питання на розсуд суду (а.с. 30-32).
При цьому органом опіки та піклування при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини з`ясовано, що під час обстеження умов проживання дитини у батька було встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається в 4 класі Піщанського ліцею Красноградської міської ради. Одноповерховий будинок з усіма зручностями складається з 4 жилих кімнат. Умови проживання добрі. Є необхідна побутова техніка. У дітей окремі кімнати. У ОСОБА_3 куточок для навчання, власне ліжко, шафа для одягу, особисті речі. На даний час в будинку йде ремонт. Діти забезпечені всім необхідним для гармонійного розвитку та навчання. Санітарний стан та умови проживання добрі. На момент відвідування діти були в доброму емоційному стані, комунікабельні, відкриті. Під час проведення бесіди було з`ясовано, що мати з листопада 2020 року проживала окремо від дітей, але періодично проходила до моменту її від`їзду до Польщі. Про матір ОСОБА_3 висловлюється добре. Між ОСОБА_3 та батьком доброзичливі та теплі відносини. Дитина висловлювала бажання далі проживати з батьком, розуміючи, що мати на даний час не проживає на території України. Під час телефонної бесіди з ОСОБА_2 було з`ясовано, що вона не планує найближчим часом повертатися в Україну та не заперечує, щоб на даний час було визначено місце проживання сина з батьком. ОСОБА_1 працює охоронцем ДП «Нафтогазбезпека».
Відповідно до ч. 4, 5, 6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Оцінюючи висновок, наданий органом опіки та піклування Красноградської міської ради про те, що він не може визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покладається вирішення даного питання на розсуд суду, суд критично оцінює даний висновок, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки тимчасове перебування матері на території іншої країни не є підставою для не розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини.
Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зокрема, зібрані докази у справі свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; у батька наявне упоряджене жиле приміщення; створено умови належного виховання та розвитку дитини; проживаючи з батьком дитині не доведеться змінювати місце навчання та сталі соціальні зв`язки.
У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами оскільки судом під час розгляду справи встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини за адресою разом з батьком, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з батьком та у соціумомі в цілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, суд вважає, що даний позов в частин визначення місця проживання малолітньої дитини разом з ним також підлягає задоволенню.
З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що вона не змінюватиме своє місце проживання та залишиться проживати з батьком у звичному для неї середовищі.
Враховуючи вище викладене суд вважає, за необхідне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 року народження.
Крім того суд зазначає, що залишаючи малолітню дитину проживати з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною.
Керуючись ст.ст. 2,12, 76-81,141,263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 20 жовтня 2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, актовий запис №26, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,- розірвати.
Після розірвання шлюбу відповідачці ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_2 .
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.
Суддя