Справа № 296/2754/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

представника позивача Ковальчук А.В.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглядаючи у судовому засіданні матеріали позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019р. АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 62089,05 грн. за кредитним договором №б/н від 21.01.2013 р. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 21.01.2013р., згідно якої отримала кредит в сумі 10800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, разом складають договір про надання банківських послуг. Відповідач не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення кредиту за зобов`язаннями у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25.12.2018 року, становить 62089,05 грн., з яких: 7114,43 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27662,22 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 23879,59 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. штраф - (фіксована частина); 2932,81 грн. - штраф (процентна складова).

В заяві про зменшення розміру позовних вимог (а.с.178) позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41094,85 грн., з яких: 28308,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, 28308,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12786,12 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Відповідач у відзиві просила у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" відмовити, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказала, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу надання їй кредитних коштів. Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, оскільки складений в односторонньому порядку. Позивачем не доведено розмір отриманих відповідачем кредитних коштів, відповідно не можливо дослідити та перевірити проведенні позивачем нарахування заборгованості. Відповідач зазначила, що ніяких договорів - приєднання не підписувала.

В судовому засіданні представник позивача Ковальчук А.В. позов підтримав та просив його задовольнити. На запитання головуючого судді вказав, що відповідачем було використано кредитні кошти в сумі 44741,92 грн., а на погашення кредиту внесено - 51053,06 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечив, вказавши, що заявлена сума заборгованості є необґрунтованою та не доведеною. Вказав також, що відповідач не отримувала кредитну картку «Універсальна» та кредитні кошти від банку.

В засіданні суду для огляду представником позивача було надано оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк".

Представник відповідача Сероветник О.А., оглянувши оригінал вказаного документу, не висловив заперечень щодо неналежності/належності підпису в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк" відповідачу ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Приписами ч.1 ст.95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.95 ЦПК України).

Пред`являючи позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк обґрунтовував свої вимоги тим, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які підтверджуються анкетою-заявою відповідачки від 21.01.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, випискою за картковим рахунком, виданою на ім`я ОСОБА_1 , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши зазначені докази, суд встановив, що вони не підтверджують факт існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості саме на підставі укладеного з банком кредитного договору згідно анкети-заяви від 21.01.2013 року (а. с. 13), так як у вказаній анкеті-заяві не зазначено, якою послугою мала намір скористатися позичальниця та яку картку просила оформити на своє ім`я, не зазначено бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачці відповідно до її заяви, номер та строк її дії.

Анкета-заява, яка міститься в матеріалах справи, взагалі не містить даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та його підпису.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту у розмірі 10800 грн. та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом, досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наявна в матеріалах справи довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача не підписана ОСОБА_1 , відповідно, її не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

З урахуванням встановлених обставин, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю банком обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених у позові, а відповідач факт укладання кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів оспорює.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені.

При цьому, суд приймаючи до уваги банківські виписки, встановив, що відповідач користувалась коштами банку.

Разом з тим, як вказав представник Банку в судовому засіданні, відповідач отримала кредитні кошти в сумі 44741,92 грн., а повернула 51053,06 грн., що в свою чергу, свідчить про відсутність боргу.

З огляду на викладене, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 21.01.2013р. є безпідставними, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак