ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/720/20 Головуючий суддя І інстанції Винниченко П. П.
Провадження № 22-ц/818/1747/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2020 року по цивільній справі за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі Ізюмське КПТМ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення в розмірі 13091,15 грн.

Позов мотивовано тим, відповідачі є споживачами послуг позивача з з теплопостачання, однак в порушення діючого законодавства не вносять плату за отриманні послуги. Станом на грудень 2019 року на абонентському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , з якою мешкають інші відповідачі, є заборгованість в розмірі 13091,15 грн (за період з лютого 2017 року по грудень 2019 року), яку позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку, та відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати - сплачений судовий збір.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Ізюмського КПТМ заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 13091,15 грн та судовий збір в розмірі 700,67 грн з кожного.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він був зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 з 23 червня 2000 року по 11 жовтня 2016 року, що підтверджується копією паспорту та довідкою про склад сім`ї. Вказує, що з 11 жовтня 2016 року він зареєстрований та постійно проживає у АДРЕСА_2 .

Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 жовтня 2017 року.

Зауважує, що оскільки у період, за який здійснюється стягнення він не був власником, та не був зареєстрований за адресою, не був наймачем та користувачем комунальних послуг стягнення заборгованості з нього є безпідставним.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення оскаржено в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , тому згідно норми ст. 367 ЦПК України в іншій частині не переглядається.

Колегія суддів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Матеріали справи свідчать, що Ізюмське КПТМ є виробником комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджується: копіями рішень Ізюмської міської ради «Про визначення виконавців житлово комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області» від 27 червня 2003 року № 461, від 31 травня 2013 року № 1864; рішеннями Ізюмської міської ради «Про початок опалювального періоду» з 2010 року по 2018 рік; копіями відповідних ліцензій у сфері комунальних послуг та іншою технічною документацією.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2020 року Ізюмському КПТМ відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що особовий рахунок НОМЕР_1 відкрито на ім`я відповідача ОСОБА_2 , на якому та за період з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2019 року за адресою АДРЕСА_4 обліковується заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 13091 грн 15 коп.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово - комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі Закон № 2189 VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189 VIII).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово - комунальні послуги.

Частиною першою статті 19 Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово - комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

За положеннями частини першої статті 13ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання також виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Як свідчить тлумачення статті 526ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Встановивши, що Ізюмське КПТМ надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_4 , де зареєстровані та проживають відповідачі, які отримують вказані послуги і користуються ними, що в свою чергу відповідачами не спростовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованому висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

У статті 68 ЖК України закріплено обов`язок споживача послуги їх оплачувати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з статтями 67, 68ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 значиться знятим з реєстраційного обліку 11 жовтня 2016 року за адресою АДРЕСА_4 та зареєстрований за іншою адресою АДРЕСА_2 .

Зазначене підтверджується, довідкою, наданою відділом державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської Ради від 4 березня 2020 року за №506 (а.с.17), що за недоведеності іншого виключає обов`язок ОСОБА_1 сплачувати за комунальні послуги після зміни постійного місця проживання на іншу адресу, за якою позивач послуги не надавав.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 20.10.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2018 року індексний номер витягу 110706750 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності лише ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а не ОСОБА_2 (а.с.65).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 після зміни постійного місця проживання припинив споживання послуг позивача з теплопостачання, яку надає позивач за адресою АДРЕСА_4 , тому не повинен оплачувати вказану комунальну послугу за зазначеною адресою.

Відмовляючи у видачі судового наказу ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 31 січня 2020 року суд виходив з того, що ОСОБА_1 значиться знятим за зазначеною адресою з реєстраційного обліку з 11 жовтня 2016 року.

З доданої до апеляційної скарги копії паспорту вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 11.10.2016 року.(а.с.61-62).

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень п. 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність з передбачених п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав змінити рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2020 року та у задоволені позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 - відмовити, за недоведеністю.

Оскільки судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення змінюється, то відповідно до вимог п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України пропорційно зменшується розмір відшкодування судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та частково відшкодувати сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. І ст.374, п.п.1,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2020 року в частині задоволення позову щодо стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення солідарно з ОСОБА_1 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у розмірі 13091,15 грн та судового збору у розмірі 700 грн 67 коп. - скасувати.

У задоволені позову Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги у розмірі 13091 грн 15 коп. та судового збору у розмірі 700 грн 67 коп. - відмовити.

Стягнути з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1055 грн.

В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.