Справа № 489/53/20
Номер провадження 2/489/171/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Глубоченко О. О.,

представника позивача Маляренко Д. С., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Державного підприємства «Житлобуд» (далі-позивач) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДП «Житлобуд» та є державною власністю (враховуючи і кімнату № НОМЕР_1 даного гуртожитку). Вказує, що відповідач зареєстрований в кімнаті НОМЕР_1 , проте не проживає в ній з 2018 року без поважних причин.

Просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

Від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що дійсно проживає за вищевказаною адресою, на підтвердження вказаного факту надала оригінали квитанцій про сплату за користування житлом.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до Акту прийому - передачі державного майна від 15.12.2014, гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДП «Житлобуд».

Відповідно до інформації, наданої відділом обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актами №1 від 15.05.2019 та № 12 від 26.12.2019 в кімнаті АДРЕСА_1 відповідач не проживає.

Всупереч тому, в матеріалах справи (а.с. 23) наявне зворотнє повідомлення про виклик в судове засідання на 18.03.2020, яке відповідач отримала 13.03.2020 за вищевказаною адресою.

Відповідно до наданих відповідачем оригіналів квитанцій № 0.0..1 від 07.09.2020, № 0.0..1 від 26.11.2019, № TS210844 від 23.04.2020, № TS210955 від 23.06.2020, вбачається, що відповідач здійснювала на користь позивача оплату за користування кімнатою. Є квитанція, що підтверджує оплату у листопаді 2019 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт проживання відповідача у вищевказаній кімнаті. Крім того, вказали, що відповідач проживає в кімнаті.

Сама відповідач пояснила, що іноді ночувала у чоловіка, оскільки той хворів та потребував догляду.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.

Згідно вимог ст.ст. 76,77, 79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не втратила правовий зв`язок з кімнатою, проживає в ній та здійснює оплату за користування нею, тому позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Житлобуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, кімн. АДРЕСА_1 .

Інформація про учасників справи:

Позивач: Державне підприємство «Житлобуд», адреса: м. Миколаїв, просп. Миру, 22, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.01.2021.

Суддя В. В. Кокорєв