Номер провадження: 22-ц/813/1594/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису та внесення змін,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису та внесення змін.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси, ухваленим 24 грудня 2015 року у справі №520/11389/15-ц, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., Головне Управління державної міграційної служби України в Одеській області, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення, а саме:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ;

- витребувано у ОСОБА_6 на користь Слуцької Белли квартиру АДРЕСА_1 ;

- виселено ОСОБА_6 та її неповнолітню доньку ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 , а також інших осіб, що проживають у вказаній квартирі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області, ухваленим 11 травня 2016 року у справі №520/11389/15-ц, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29.05.2015 між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 скасовано та відмовлено у задоволені відповідної вимоги. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 залишено без змін. Судами встановлено, що договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року є нікчемним правочином, тому як власник квартири ОСОБА_8 квартиру ОСОБА_6 не продавала.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_9 , відкрите касаційне провадження у вказаній справі, а також зупинене виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі №520/11389/15-ц, рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 грудня 2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2016 року залишені без змін.

Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2016 року.

Під час розгляду справи, позивач - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

19 червня 2015 року Слуцька Белла уклала заповіт на користь дочки ОСОБА_2 . Заповіт оформлено у відповідності до вимог закону і посвідчено 12.07.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савіною К.П., зареєстровано в реєстрі за №3429. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 у відповідності до вимог Закону надала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом матері. Під час оформлення документів позивач довідалась про належність спадкової квартири іншій особі. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2019 квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2015 року.

Окрім того, згідно із відомостей вказаної інформаційної довідки під час зупинення виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року, з 25.05.2016 року по 04.07.2019 року, відповідачем ОСОБА_12 вчинені наступні дії: за заявами власника ОСОБА_6 : Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем 07.06.2018 року до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі підстава виникнення права власності на Квартиру додано технічний паспорт від 06.06.2018 та висновок від 06.06.2018 видані ТОВ «ПРОФПРОЕКТ»; Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем 07.06.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змінено Квартиру на нежитлове приміщення шляхом внесення змін до розділу по Квартирі, а саме опис змін: об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так змінено на нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні; площа загальна площа (кв.м.): 67, житлова площа (кв.м.): 37,8 змінено на загальна площа (кв.м.): 67; адреса АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_2 .

Після цього відповідач ОСОБА_6 13.06.2018р. подарувала (передала безоплатно у власність) своєму чоловіку ОСОБА_1 квартиру, як нежитлове приміщення.

Позивач доводить, що договір дарування є недійсним, тому як є фіктивним; записи в державному реєстрі речових прав щодо реєстрації права власності відповідачів на квартиру та внесення змін до цих записів не відповідають вимогам чинного законодавства.

За захистом порушеного права на спадщину позивач звернулась до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису та внесення змін задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений 13 червня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №733. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26610268 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна приміщення АДРЕСА_1 , вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. 13.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01 реєстрацію змін до розділу дата, час державної реєстрації, внесені державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. 07.06.2018 року за індексним номером рішення 41493903. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію змін по об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01 до запису про право власності, внесені державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. 07.06.2018 щодо підстав виникнення права власності: додано технічний паспорт, серія та номер: -, виданий 06.06.2018, видавник ТОВ «ПРОФПРОЕКТ», додано висновок, серія та номер:112434, видавник 06.06.2018, видавник ТОВ «ПРОФПРОЕКТ».

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено право на публічний розгляд справи, а саме не повідомлено про слухання справи на 16 липня 2020 року.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що стороною відповідача ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин щодо нефіктивності правочинів, які є предметом спору.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 06 жовтня 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

05 жовтня 2021 року від адвоката Грішиної В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_13 , надійшло клопотання про перенесення судового засідання, яке вмотивоване тим, що представник ОСОБА_13 адвокат Грішина В.О. з 04.10.2021р. хворіє та перебуває на амбулаторному лікуванні та не має змоги особисто бути присутньою на судовому засіданні, а тому виникає об`єктивна необхідність у перенесенні судового засідання.

Розглянувши заяву сторони скаржника, судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторони у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що до своєї заяви про відкладення розгляду справи адвокат Грішина В.О. додав ксерокопію медичної довідки, яка є неналежним доказом, так як нечитаєма. Більш того, з 01 жовтня 2021 року в Україні діють електронні лікарняні, а дана довідка не свідчить про наявність такого лікарняного та не підтверджує наявність захворювання, яке унеможливлює явку до судового засідання.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Додатково суд апеляційної інстанції звертає увагу на п. 1.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, затверджених Радою Суддів України №14 від 28.02.2020 року, з текстом яких можна ознайомитися за посиланням: https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/3/1163581/.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання із повернення Квартири діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення витребування Квартири.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення виконання рішення суду, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

Суд першої інстанції правильно погодився з доводами позивача, що під час вчинення відповідачем ОСОБА_14 дій щодо змін правового статусу Квартири з житлового на нежитлове приміщення, щодо дарування Квартири, вона ОСОБА_3 була обізнана, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року, про витребування у неї на користь Слуцької Белли Квартири, набрало законної сили але його виконання зупинене до закінчення касаційного провадження у справі, відкритого за її касаційною скаргою.

Тобто, відповідач - ОСОБА_6 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині у справі №520/11389/15-ц при його залишенні Верховним Судом без змін.

Також всі особові рахунки з отримання житлово-комунальних послуг по Квартирі до цього часу оформлені на ім`я ОСОБА_6 та нею здійснюється їх оплата як за Квартиру, а ні за нежитлове приміщення, відповідні відповіді підприємств надавачів комунальних послуг (а.с.181-186).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладений ОСОБА_3 13 червня 2018 року зі своїм чоловіком ОСОБА_1 договір дарування квартири і внесені Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем зміни до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно Квартири за заявами відповідача ОСОБА_6 не спрямовані на настання реальних правових наслідків, а мають на меті уникнення можливості витребування від ОСОБА_6 . Квартири на виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині у справі №520/11389/15-ц.

Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами).

Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду:

- рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При внесенні записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав, що здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, а також поновлює записи про речові права на нерухоме майно, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно ч. 5 ст. 128 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_15 06.07.2020р. отримав судову повістку на судове засідання, призначене на 16 липня 2020 року, що підтверджується рекомендаційним повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 18).

Таким чином, скаржник ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначений на 16 липня 2020 року.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (відображають позицію скаржника у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк