Єдиний унікальний номер 651/1600/20
Номер провадження 22-ц/804/83/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання - Сікора М.М.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Копилової Л.В., в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому,

В С Т А Н О В И В:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обгрунтування вимог посилається на те, що 30 липня 2018 року на перехресті проспекту Перемоги та вулиці Орджонікідзе в місті Маріуполі Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ZAZ Daewoo», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «ГАЗ 33104-318», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2018 року було встановлено в діях ОСОБА_1 наявність порушення ПДР України, однак провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. В результаті даної ДТП автомобіль «ГАЗ 33104-318» номерний знак НОМЕР_2 був пошкоджений, його власнику заподіяно матеріальну шкоду. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За послуги ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» потерпілий поніс витрати в сумі 2 650 грн.. Відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу №201 від 27 жовтня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ГАЗ 33104-318» номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП, складає 15 481,65 грн.. Добровільно відповідачем шкода потерпілому не відшкодована. 22 серпня 2018 року потерпілий подав позивачу повідомлення про ДТП, а 10 січня 2019 року - заяву про відшкодування шкоди. На підставі наказу № 3092 від 28 березня 2019 року позивач відшкодував Головному управлінню ДСНС України в Донецькій області 3-му Державному пожежно-рятувальному загону майнову шкоду в розмірі 18 131,65 грн..

З урахуванням наведеного просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в сумі 18 131,65 грн. та судовий збір в сумі 2 102 грн..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. В скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, в якому висновки не грунтуються на обставинах справи.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновки суду щодо недоведеності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд в своєму рішенні лише вказав, що з правового аналізу норми ч.2 ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи у скоєнні ДТП провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Отже, оскільки вина відповідача ОСОБА_1 була встановлена та доведена постановою суду, і в його діях вбачається порушення ПДР України, що призвело до настання наслідків у вигляді матеріального збитку, який поніс потерпілий у зв`язку з відновленням порушеного права, то висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права: рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення скарги, вказував на правильність судового рішення, яке є законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду.

Сторони до суду явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - поштовими відправленнями та телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №№ 130,131. Представник позивача надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 30 липня 2018 року на перехресті проспекту Перемоги та вулиці Орджонікідзе в місті Маріуполі Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ZAZ Daewoo», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «ГАЗ 33104-318» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. В результаті даної ДТП автомобіль «ГАЗ 33104-318», номерний знак НОМЕР_2 був пошкоджений, внаслідок чого його власнику заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу № 201 від 27 жовтня 2018 року складає 15 481,65 грн. (а.с.8-23).

З платіжного доручення № 1211 від 12 жовтня 2018 року, вбачається, що вартість послуг ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», які поніс потерпілий - ДПРЗ-3 ГУ ДСНС у Донецькій області складає 2 650 грн. (а.с.7).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

22 серпня 2018 року потерпілий подав позивачу повідомлення про ДТП, а 10 січня 2019 року - заяву про відшкодування шкоди (а.с.24-26).

На підставі наказу №3092 від 28 березня 2019 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодував Головному управлінню ДСНС України в Донецькій області 3-му Державному пожежно - рятувальному загону майнову шкоду в розмірі 18 131,65 грн. (а.с.27-28).

Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2018 року в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки він порушив п.3.2 ПДР України. Провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.5).

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року вказана постанова Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2018 року рішення залишена без змін (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП судом не надана правова оцінка доказам по справі - фактично не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні даного правопорушення. Тому суд при вирішенні спору вважав, що вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 30 липня 2018 року не встановлена, і відповідно позовні вимоги не доведені належним чином.

Перевіривши справу, колегія судді не може погодитися з рішенням.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції цілком правильно наведено норми ч.4 ст.82 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм права, суд правильно зазначив, що у позивача МТСБУ виникає право зворотної вимоги лише до винної особи, вина якої у вчиненні ДТП є обов`язковою умовою для стягнення з особи страхової виплати при поданні регресного позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1167,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо - транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Суд вказав також, що погоджується з тим, що той факт, що водій не притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, перелік яких закріплено в ст.251 КУпАП.

У відповідності до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Колегією суддів при розгляді справи встановлено, що зі змісту постанови про адміністративне правопорушення можна прийти до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАп, оскільки він порушив п.3.2 ПДР України. Вина правопорушника підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 30.07.2018 року, додатками до протоколу. Одночасно суд в постанові вказував, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. ( а.с.5)

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, вказав, що при ухваленні постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2018 року судом не надавалася правова оцінка доказам по справі, зокрема, й протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Тобто фактично судом не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні даного правопорушення.

З мотивувальної частини вищевказаної постанови вбачається, що суд першої інстанції зробив висновок про те, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того суд першої інстанції при розгляді даної справи вважав, що встановлення зазначених у статті 247 КУпАП юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається При цьому суд першої інстанції посилався на зміст постанови про закриття провадження в справі про адміністративне порушення стосовно ОСОБА_1 (а.с.5).

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що в постанові Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2018 року судом взагалі не надавалася правова оцінка доказам по справі, судом не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні даного правопорушення, тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Правила статті 38 КУпАП визначають строки накладення адміністративного стягнення.

За приписами ч. 2 ст.38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені в частині 3-4 цієї ж статті.

Отже, системний аналіз вказаних норм дозволяє прийти до висновку, що закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 статті 1247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковим з огляду на вимоги статті 280 КУпАП.

Так суд не прийняв до уваги те, що постановою від 14.11.2018 року закрито провадження відносно ОСОБА_1 на підставі ст.38, п.7 ч.1 статті 247 КУпАП. Вказане рішення ї від 14.11.2018 року постановою Донецького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року залишене без змін, як таке, що винесене з дотриманням вимог ст.ст.283,284 КУпАП, є законним та обґрунтованим. При цьому апеляційною інстанцією перевірялися доводи ОСОБА_1 про відсутність його вини в скоєнні ДТП, і вони були відхилені судом. Більш того, заначено, що вина правопорушника належно доведена. Також апеляційним судом акцентовано в постанові, що встановлення вини особи, під час закриття справ про адміністративне правопорушення на підставі закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності є обов`язковим, оскільки в подальшому слугує преюдицією. (а.с.6). Тому неможливо погодися із думкою суду першої інстанції про те, що у зв`язку із закриттям провадження про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі ст.38, п.7 ч.1 статті 247 КУпАП вина його у скоєнні ДТП не встановлювалася. Крім того, позиція суду першої інстанції суперечить нормі статті ч.4 ст.82 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Позивачем належно обґрунтовані та достатньо підтверджені документально позовні вимоги.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14.11.2018 у справі №265/6689/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Заперечення відповідача ОСОБА_1 про те, що постанова Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14.11.2018 у справі №265/6689/18 не може бути належним доказом його вини у ДТП, є безпідставними.

Як зазначалося вище, застосування цієї норми можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16.

Враховуючи наведене, положення статті 376 ЦПК України, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в розмірі 18131,65 грн, оскільки така сума шкоди належно доведена Моторним (транспортним) страховим бюро України.

У відповідності до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір 2102 грн та за подачу апеляційної скарги сплатив 3153 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги, відповідач повинен компенсувати позивачу 5255 грн у відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 серпня 2020 року скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому, у розмірі 18131 (вісімнадцять тисяч сто тридцять одна) грн 65 коп. та у відшкодування судових витрат 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч 3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 21 січня 2021 року.

Судді Є.Є.Мальцева

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова