Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1307/21
Провадження № 2/376/1030/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в місті Сквира, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначили, що з 06 лютого 1988 року вона разом з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 102.

За час перебування у шлюбі за рахунок спільних сімейних грошових коштів сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Так у період шлюбу сторони почали будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час це об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, готовністю 71%, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та відповідач брали активну участь у створенні та забезпеченні діяльності ТОВ «ГРЕГУТ». Відповідно до відомостей ЄДР та статутних документів єдиним засновником (учасником) товариства є відповідач, ОСОБА_2 , однак частка в товаристві формувалася за рахунок сумісних коштів.

У свою чергу, ТОВ «ГРЕГУТ» придбало у Приватного підприємства «Сіта» нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А», що підтверджується договором купівлі - продажу від 14 січня 2009 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 89.

Зазначений майновий комплекс знаходиться на земельній ділянці, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, яка в свою чергу була в постійному користуванні у первинного власника - Закритого акціонерного товариства «Фастівський комбінат хлібопродуктів» відповідно до Державного Акту на право постійного користування землею від 01 листопада 2000 року № 8-4.

Земельна відповідно до кадастрового плану виділена в натурі, встановлено межі, інтереси сусідів інших осіб не зачіпає, має кадастровий номер: :01:004:0096.

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги вказані в позовній заяві.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнав, заперечень не надавав.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

У свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як передбачено в ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України).

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі N 17-рп/2012 статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі №3-38цс15, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Таких по суті висновків дійшов і суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг у справах № 6-39503св12, 6-39768ск12, 6-49553св12, 6-23274св13, 6-38503св14, 6-33283св14 в частині, що стосується неврахування при поділі спільного майна подружжя вартості внеску до статутного капіталу товариства.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та позивач має достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 5 Конституції України, ст. 21, 57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст. ст. 15, 16, 23, 183, 204, 370 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-82, 137, 141, 200, 206, 211, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, готовністю 71%, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок, готовністю 71%, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати цілісний майновий комплекс в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А» з земельною ділянкою площею 5,5250 га.. кадастровий номер :01:004:0096 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А»:

- сіносховище, загальною площею 609,1 кв.м., зазначене за планом під №5;

- котельня, загальною площею 56,0 кв.м., зазначена за планом під №6;

- дизельна, загальною площею 33,9 кв.м., зазначена за планом під №7;

- службове приміщення, зазначене за планом під № 11;

- водонапірна башта, зазначена за планом за № 12;

- водонапірна башта, зазначена за планом за № 13.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на наступні об`єкти цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А»:

- адмінбудівля, загальною площею 219,1 кв.м., зазначена за планом під №1;

- кузня, загальною площею 66,7 кв.м., зазначену за планом під №2;

- склад-гараж, загальною площею 398,5 кв.м., зазначений за планом під №3-4;

- свинарник, загальною площею 4174,9 кв.м., зазначений за планом під №8;

- вагова, загальною площею 38, 8 кв. м., зазначена за планом під № 9;

- електрощитова, загальною площею 32,5 кв.м., зазначена за планом під №10;

- приміщення охорони, зазначене за планом за № 14;

- льох, зазначений за планом за № 15.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: http://court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. І. Віговський