Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2021 р. Справа № 608/47/21

Номер провадження2/608/171/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -- ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у частці від доходу на утримання непрацездатного батька,--

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у частці від доходу на утримання непрацездатного батька.

В позовній заяві позивач вказав, що є пенсіонером за віком, самотньою перестарілою особою, інвалідом третьої групи та потребує матеріальної допомоги. Розмір його пенсії є невеликим, недостатнім для належного існування, сплати за комунальні послуги, харчування та здійснення необхідного лікування. Його син ОСОБА_3 не здійснює догляду за батьком, самостійно відмовляється надавати йому допомогу, працює та отримує заробіток. Тому позивач просить стягнути з сина аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до зміни майнового стану сторін.

У червні 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з урахуванням наступного. Відповідач ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_5 , яка хворіє, є пенсіонером і отримує пенсію, її стан здоров`я також потребує додаткового утримання. Відповідач постійного і стабільного заробітку немає. Щодо матеріального стану позивача, він отримує пенсію по інвалідності, у його власності є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. А сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Розмір пенсії позивача станом на листопад 2021 року є більшим за встановлений законом прожитковий мінімум станом на 01.01.32021 року. Крім того, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 (колишня дружина позивача) самостійно утримувала спільного сина ОСОБА_3 ..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких мотивів.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно 11.12.2020 року Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача - ОСОБА_3 .

З копії довідки про доходи № 5841 2588 2182 1934 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01.06.2020 р. по 30.11.2020 р. складає 11 381,58 гривень (по 1896,93 гривень на місяць).

Відповідно до заключення ЛКК Чортківського КРЦПММСД № 4/394 від 03.08.2020 року позивачу ОСОБА_1 встановлено діагноз: атеросклероз судин головного мозку, гемодишемічна гіпертензія, гіпертонічна хвороба, ДОА суглобів прогресуючий перебіг.

Житловий будинок, в якому зареєстрований та проживає позивач ОСОБА_1 належить йому на праві приватної власності, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 листопада 2001 року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач був її чоловіком, однак після розірвання з ним шюбу вона повернулась проживати з сином, який є відповідачем в цій справі, до своїх батьків. Позивач зовсім не цікавився життям свого сина, вів свій спосіб життя, а тому вона і не зверталася з позовом про стягнення з нього аліментів. Вона самостійно забезпечувала сина всім необхідним, коли він навчався в школі та в коледжі. До звернення позивача з позовом в суд, син приходив до нього, приносив продукти харчування, вона передавала через сина приготовлену їжу. Коли позивач був в лікарні, то син заходив до нього кожен день, купляв ліки. Про доходи сина їй нічого не відомо.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями ст. 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 року при розгляді справи № 369/7004/17.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Розмір пенсії позивача у 2020 році складав 1 896,93 гривень, що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду, перевищував прожитковий мінімум на одну особу.

Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

При цьому, статтею 204 СК України передбачені підстави звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до частини 1 вищезазначеної статті передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Згідно з положенням, передбаченим ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 цього Кодексу.

Однак, в порушення вимог законодавства, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, а саме, що він потребує додаткової матеріальної допомоги.

Так, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що він несе значні витрати на придбання продуктів харчування, одягу, лікування, і, відповідно, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Не спростовано позивачем належними доказами, що розмір його доходів менший, ніж прожитковий мінімум.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Оцінивши доводи сторін та досліджені в ході розгляду справи докази, суд враховує ті обставини, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, в правовому розумінні непрацездатним, проживає один, має регулярний дохід у вигляді пенсії, розмір якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум. Суд також звертає увагу на те, що довідкою медичного закладу дійсно доводиться, що позивачу встановлено діагноз: атеросклероз судин головного мозку, гемодишемічна гіпертензія, гіпертонічна хвороба, ДОА суглобів прогресуючий перебіг. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тривалості та вартості такого лікування.

Посилання позивача та його представникав на заборгованість позивача за послугу з розподілу природного газу, в зв`язку з чим в його будинку було припинено газопостачання, судом не приймається до уваги, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до органів соціального захисту населення із заявою про призначення житлової субсидії. Крім того, з акту про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) від 2 вересня 2021 року не вбачається, що він стосується саме позивача.

Доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 витрат, що перевищують його доходи матеріали справи не містять. Відтак, судом не встановлено підстав для стягнення аліментів на користь позивача, як передбачено статтею 202 СК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити за недоведеністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у частці від доходу на утримання непрацездатного батька.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного судового рішення --18 листопада 2021 року.

Суддя: В. І. Парфенюк