Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітал» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (далі - ТОВ «Лайм Кепітел»), в якому просить визнати недійсним Кредитний договір від 13 лютого 2021 року № ЛЛ-01032186 (далі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 лютого 2021 року між сторонами укладено Кредитний договір № ЛЛ-01032186. ТОВ «Лайм Кепітел» надав фінансову послугу шляхом обрання інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Договору згідно із Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних» відповідачем порушені його права як споживача, що полягає у ненаданні йому інформації, яка стосується суті та умов наданих кредитором фінансових послуг. Умови укладеного договору є несправедливими, договір суперечить закону в частині подвійної відповідальності за невиконання зобов`язань, не містить умов про відповідальність відповідача та порушення вимог щодо обробки персональних даних, а також спірний договір підлягає визнанню недійсним через недотримання в момент його укладення письмової форми. Позивач зауважує, що договір не підписував, при укладанні договору позивачу бракувало необхідних знань для правильного вибору, вважає, що його введено в оману, тому просить визнати укладений кредитний договір недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ТОВ «Лайм Кепітел» подав відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, пославшись на таке.

Оспорюваний договір від 13 лютого 2021 року № ЛЛ-0103286 був укладений між ТОВ «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 в електронній формі, порядок вчинення якого регламентується Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року та Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими Наказом директора ТОВ «Лайм Кепітел» від 08 січня 2021 року № 4-од. Договір між сторонами був підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що не суперечить статті

12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт перерахунку ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 3 000,00 грн на його картковий рахунок підтверджується платіжним дорученням Акціонерного товариства «ПУМБ». Пунктом 7.10 Договору позивач підтвердив всі істотні умови договору, а пунктом 7.3 Договору позивач підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Так само умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, пунктом 3.6 Договору, погоджено черговість погашення вимог за кредитним договором.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 13 лютого 2021 року між ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (надалі - Кредитор, Відповідач) укладено Кредитний договір № ЛЛ-01032186.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в сумі 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору складає 365 днів.

Згідно із пунктом 1.3 Договору строк користування кредитом складає 16 днів, а у випадках, передбачених цим договором, може бути продовжений до 96 днів.

У пункті 1.4 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день прострочення протягом 16 календарних днів з дня надання кредиту (пункт 1.4.1); у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом, з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого пунктом 1.4.1 Договору (пункт 1.4.2).

За змістом пункту 1.5 Договору з урахуванням положень пункту 1.4 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений у пункті 1.4.1 Договору - 730,0 % річних; за строк, зазначений у пункті 1.4.2 Договору - 912,50 %.

Відповідно до пункту 1.7 Договору кредитодавець не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору Сторонами, надає Кредит шляхом безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний Позичальником або надання готівкових коштів Позичальникові.

Пунктом 3.6 Договору визначено черговість зарахування коштів, отриманих Кредитодавцем від Позичальника для погашення зобов`язань, а саме: - в першу чергу - витрати кредитодавця, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу - неустойка (пеня, передбачена в п. 5.5 цього Кредитного договору), а також інші платежі, передбачені чинним законодавством як відповідальність за порушення грошового зобов`язання; в третю чергу - проценти, нараховані за фактичний час користування кредитом, але не пізніше дати остаточного розрахунку, визначеної згідно з умовами цього кредитного договору; в четверту чергу - сума кредиту.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із положеннями статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України«Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір між ТОВ «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 укладено в письмовій формі за допомогою електронного засобу зв`язку, який підписано сторонами з використанням одноразового ідентифікатора.

На обґрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем норм частини другої статті 11, пункту 2 частини другої статті 19, пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; пунктів 8, 9 частини першої статті 6, частини другої статті 12Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; абзаців 5, 11 пункту 2 статті8 Закону України «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим згідно із статтею 203, частиною першою статті 215, частиною першою статті 230 ЦК України просить визнати недійсним кредитний договір.

Згідно із приписами частини другої статті11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення кредитного договору і чинній на даний час) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

З цього приводу всі посилання позивача на порушення відповідачем вимог частини другої статті 11 вказаного Закону (неіснуючої норми) - є такими, що до уваги не беруться.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Положеннями частини другої статті12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Позивач зазначає, що під час укладання кредитного договору були порушенні його права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування, паспорту споживчого кредиту він не отримував та не ставив на ньому свого підпису, з текстом Правил надання коштів у позику ознайомлений не був, також положення кредитного договору містять несправедливі умови.

Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами та змістом спірного правочину, виходячи з наступного.

Згідно із пункту 2 частини першої статті 19Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Позивачем ОСОБА_1 24 січня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором CK3zQ5RE було підписано Кредитний договір № ЛЛ-01032186, у якому, серед іншого, наявні відомості про кредитодавця ТОВ «Лайм Кепітел», основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зазначено тип, суму кредиту - 3 000,00 грн, строк дії договору - 365 днів, строк кредитування - 16 днів; міститься інформація щодо процентної ставки, відсотків річних: протягом строку користування кредитом (16 днів) - 730,0 % річних (2,0 % в день), у строк з наступні 80 днів - 912,50 % річних (2,5 % в день); порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання зобов`язань, розмір штрафів.

Відповідно до частини першої статті 5Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення даної норми Закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частин першої, другої статті 6Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої статті 7Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до пункту 7.3 Договору невід`ємною частиною цього Кредитного договору є Правила. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця в мережі інтернет: https:// lk.vashagotivochka.ua, http://limecapital.com.ua/.

Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення процентів, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту, сплати процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору, графік сплати платежів. Отже, укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору.

Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився з ними, підписавши кредитний договір 13 лютого 2021 року.

Відповідно до положень частин дев`ятої-десятої статті 9Закону України «Про споживче кредитування» на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема, шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема, у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Позивачем суду не надано жодних доказів, що він звертався до відповідача до укладення кредитного договору з будь-якими запитами стосовно надання інформації за оспорюваним правочином, у тому числі доказів таких звернень після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, якщо позивач вважає, що його права порушені, та/або із заявами про приведення договору у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, чи заявами про відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору у порядку, визначеному статтями 9, 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «Лайм Кепітел» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 6Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Посилання позивача на порушення відповідачем норм встановлених пунктів 8, 9 частини першої статті 6Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є повністю безпідставними, такими що не відповідає дійсності, оскільки розділом 5 оскаржуваного договору визначена відповідальність сторін за недотримання умов договору, а у розділі 7 містяться порядок внесення змін та доповнень, розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої пункту 5 частини третьої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт

6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт

4 частини третьої статті 18 Закону)».

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять: за користування кредитом 16 днів (до 28 лютого 2021 року) - 960 грн, за користування 80 днів (до 19 травня 2021 року) - 6 000,00 грн.

Проценти є платою за користування кредитними коштами, які сплачуються у межах строку кредитування, їх розмір визначається за домовленістю сторін правочину, тому такі умови не є компенсацією у розумінні статті18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За правилами частини другої статті 21Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

У пункті 1.4.1 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день прострочення протягом 16 календарних днів з дня надання кредиту (пункт 1.4.1); у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом, з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого пунктом 1.4.1 Договору (пункт 1.4.2).

За змістом пункту 1.5 Договору з урахуванням положень пункту 1.4 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений у пункті 1.4.1 Договору - 730,0 % річних; за строк, зазначений у пункті 1.4.2 Договору - 912,50 %.

Відповідно до статті 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату позичальником штрафу за невиконання зобов`язань, містять обмеження щодо розміру такої неустойки, що відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Також позивач посилається на те, що пункт 7.10 кредитного договору є незаконним, оскільки суперечить абзацам 5, 11 пункту 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», якими визначено, що особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних даних та відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відповідно до пункту 7.10 Кредитного договору підписанням цього Кредитного договору позичальник підтверджує, що: повідомлений про свої права згідно із статтею 8 Закону України «Про захист персональних даних»; надав згоду на передачу Кредитодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за кредитним договором; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань позичальника перед кредитодавцем на підставі цього кредитного договору, кредитодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, Бюро Кредитних історій, Кредитним установам, компаніям) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за кредитним договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту.

За нормою статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Положеннями статті 6Закону України «Про захист персональних даних», серед іншого, визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідні документи з персональними даними позичальника необхідні для укладення кредитного договору з банківською (фінансовою) установою.

За правилами частин другої-четвертої статті 10 Закону України «Про споживче кредитування» у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом.

Позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем законодавства стосовно використання персональних даних позивача.

Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що кредитодавцем доведені до відома позичальника загальні витрати по кредиту, загальна вартість кредиту для позичальника, і відповідно загальний (сукупний) розмір кредиту (актуальний при умові повернення кредитних коштів і повної сплати відсотків у визначений законом строк і без допущення прострочення). Всі інші наслідки - які небажані для позичальника, за умовами договору (і це відповідає принципам цивільного договору) настають для нього лише при умові недотримання ним самим умов договору та допущення ним порушень умов договору і, зокрема, допущення прострочення у виконанні грошового зобов`язання. Позивач знав і усвідомлював такі наслідки, і наявність таких негативних для нього наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження з одної сторони мало

б дисциплінувати позичальника та спонукати його до належного і вчасного виконання грошового зобов`язання за договором, а з другої сторони позичальник у разі незгоди з такими умовами видачі йому кредиту та з наслідками прострочення мав абсолютну можливість на таких умовах договору не укладати.

Суд також враховує, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду відсутні правові підстави для втручання у договірні правовідносини, і відсутні підстави для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-94цс13).

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог частини шостої статті81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, який відповідає умовам щодо письмової форми, - є несправедливим щодо позичальника. Не встановлено таких обставин, які б вказували на те, що кредитодавець застосував нечесну практику; в межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позичальника укладенням договору на зазначених в ньому умовах. Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Керуючись статтями 3, 11, 15, 16, 203, 215, 230, 549, 626, 627, 628, 638, 639, 641, 642, 1048, 1054, 1055 ЦК України, статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтями 9, 10, 12, 21 Закону України «Про споживче кредитування», статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтями 2, 6, 8 Закону України «Про захист персональних даних», статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 23 листопада 2021 року.

Суддя О.О. Хромова