Справа № 740/4618/20
Провадження № 2/740/223/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретарів судового засідання Кубрак Н. М., Бережняк О. О.,

учасники справи:

-позивачка ОСОБА_1 ,

-представник позивачки адвокат Нетреба Анна Ігорівна,

-відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

установив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила збільшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) боржника щомісяця, але не менше ніж прожитковий мінімум, установлений для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2015 року із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їхньої спільної дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У подальшому розмір аліментів збільшено рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідач сплачує встановлений судом розмір аліментів, який є незначним і його не вистачає для зростаючих потреб у навчанні та розвитку дитини. Крім того, ОСОБА_3 є хворобливою дитиною, потребує додаткових витрат на лікування та медичні обстеження, у нього виявлено ускладнення гострої респіраторної інфекції, а саме алергічний рецидивний обструктивний бронхіт під час загострення бронхообструктивного синдрому. У зв`язку з цим позивачка не має можливості працювати та доглядає дитину вдома, оскільки син не може відвідувати дитячий садочок. Відповідач має на утриманні непрацездатну матір та неповнолітню дитину від першого шлюбу, сплачуючи аліменти.

Як на підставу збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилалася на те, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, той факт, що рекомендований державою розмір аліментів становить розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, відповідач неофіційно працює будівельником і те, що він утримує двох дітей, матір та себе свідчить про наявність у нього доходів, більших ніж ті, які він зазначає.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14-00 год. 07 грудня 2020 року.

07 грудня 2020 року судове засідання відкладено на 10-30 год. 29 грудня 2020 року, а в подальшому на 14-00 год. 19 січня 2021 року.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, зазначив, що позивачка не довела обставини щодо зміни матеріального та сімейного стану, або погіршення здоров`я. Заперечив, що працює будівельником, оскільки в серпні 2019 року переніс оперативне втручання на хребті з видалення грижі, що вплинуло на його стан здоров`я, і вже не може працювати будівельником. Зазначив, що до 2020 року він був опікуном недієздатної особи і отримував допомогу. На теперішній час він безробітний, але періодично працює на підробітках, отримуючи мінімальний дохід, та не має змоги сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму щомісячно. Зауважив, що такого способу захисту, як збільшення аліментів до прожиткового мінімуму законодавством не передбачено.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що син часто хворіє, потребує додаткової матеріальної допомоги на лікування, що зумовило подання позову до суду. З моменту оперативного втручання пройшло достатньо часу для відновлення стану здоров`я відповідача. Відповідач не надав доказів того, що перебуває на обліку в центрі зайнятості або про причини незвернення до центру зайнятості за пошуком роботи. Крім цього, станом на липень 2020 року відповідач мав дохід у розмірі 210,00 грн, а сплачував аліменти в розмірі 900,00 грн. Станом на січень 2018 року відповідач мав борг зі сплати аліментів у розмірі 5 318,00 грн, який він погасив у травні 2018 року, знайшовши на те кошти. Вказала на збільшення витрат на утримання дитини, потреби яких у забезпеченні зросли.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з викладених у ньому обставин з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Зокрема, зазначили, що внаслідок того, що дитина часто хворіє, вона потребує домашнього догляду. Підставами позову згідно зі ст. 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) є стан здоров`я і матеріальний стан дитини, які змінилися за останні 3 роки. Звернули увагу на те, що згідно з розрахунком заборгованості відповідач останні 3 місяці платить більший розмір аліментів, тому вони хочуть закріпити його в судовому рішенні. Вказали на сумнівний розмір доходу відповідача, що, на їхню думку, свідчить про те, що він має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав з викладених у відзиві на позов обставин. Пояснив, що ніколи не відмовлявся від сплати аліментів, регулярно їх сплачував, заборгованості не допускав. Погодився з тим, що утримував матір та іншу дитину, однак це було у 2016 році, тоді за станом здоров`я він міг працювати і заробляти на життя. Після оперативного втручання він не може працювати за станом здоров`я, реабілітації не проходив. Стосовно обліку в центрі зайнятості, то не звертався, оскільки має поганий стан здоров`я і не може працювати. Зазначив, що коли відновить здоров`я, то буде шукати роботу. Живе за рахунок своєї цивільної дружини, також йому допомагає мати грошима та продуктами, десь 500,00 грн у місяць, і він має дохід від здачі земельної ділянки (паю) в оренду, отримуючи приблизно 1500,00 грн у рік. Також повідомив, що дід, за яким він доглядає, ОСОБА_4 , подарував йому дачний будинок у м. Чернігові, де він проживає разом з ним та з цивільною дружиною. Крім цього, півтора роки тому дід придбав йому автомобіль, простий Жигулі, 2001 року випуску, десь за 20 000,00 грн, який потрібен у сім`ї, оскільки дід похилого віку, 30-х років народження, і швидка у разі необхідності на виклик може не приїхати. Про діагноз дитини він дізнався в суді, позивачка раніше про це йому не повідомляла, та і взагалі нічого не розказує про дитину, її смаки та вподобання. На його думку, якщо позивачка посилається на рівність прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дитини, заявляючи такі позовні вимоги, то повинна і сама їх дотримуватися, але вона обмежує їхні і так не часті зустрічі з дитиною 15-20 хв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 цивільна дружина відповідача показала, що проживає з відповідачем з травня 2018 року, вони мають один сімейний бюджет. Проживають у дачному будинку відповідача, який йому подарував дід, якого він доглядає та який проживає разом з ними. Відповідач на цей час не працює за станом здоров`я, переніс операцію, у нього болить спина, ніде не підробляє, бо не може фізично, йому важко. Вони живуть за її рахунок, її дохід 3000,00 4000,00 грн у місяць. Зазначила, що аліменти на спільну дитину сторін фактично сплачує вона, останній раз у грудні 2020 року 1700 грн, до цього було до 1000,00 грн. Крім цього, відповідачу допомагає його мати, і грошима, і продуктами. Також зазначила, що відповідач нічого не знає про дитину, про її смаки та вподобання, йому про це не повідомляє позивачка, із зустрічей з дитиною він швидко повертається.

Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що з 11 жовтня 2014 року по 27 вересня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області (а. с. 9, 11).

Сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 вересня 2015 року серії НОМЕР_1 , яке міститься на а. с. 10.

Як убачається з рішень Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2015 року та 26 квітня 2018 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, розмір яких у подальшому змінено до 50 % прожиткового мінімуму (а. с. 6 8).

При розгляді вказаних справ відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, визнаючи таку необхідність, що підтверджується й розрахунком заборгованості з аліментів, відповідно до якого перерахування коштів на утримання сина відбувалося щомісяця, хоча й не в повному розмірі, але існуючу заборгованість ОСОБА_2 періодично відшкодовував (а. с. 14, 41, 42).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, сімейне законодавство передбачає лише два варіанти визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню, у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

У поданому позові з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) боржника щомісяця, але не менше ніж прожитковий мінімум, установлений для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Однак на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Перша величина вказує на безумовний обов`язок платника аліментів сплачувати їх в розмірі, не меншому за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Умовою застосування мінімального рекомендованого розміру є достатність заробітку платника аліментів. При цьому достатнім вважається заробіток платника аліментів за сукупності одночасно таких умов: достатність заробітку на своє утримання і сплату аліментів.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У справі встановлено, що 07 серпня 2019 року відповідачу зроблено операцію, після якої рекомендовано, зокрема, дотримання щадного режиму, уникання фізичних навантажень, і такі рекомендації не обмежені певним строком, що вбачається з копію виписки-епікризу від 12 серпня 2019 року № 4836 (а. с. 83). Відповідач не працює, має дохід у вигляді заробітної плати його цивільної дружини, яка згідно з наданою ним у судовому засіданні довідкою про доходи за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року за виключенням аліментів становить 48 073,53 грн, тобто середній розмір заробітку становить 4006,12 грн у місяць. Крім цього, згідно з поясненнями відповідача, йому допомагає його мати, яка пенсійного віку та працює, приблизно 500,00 грн щомісячно, а також він отримує щорічно орендну плату від здачі в оренду земельної ділянки (паю) у розмірі приблизно 1500,00 грн.

За таких обставин розмір доходу відповідача є незначним, а тому відсутні підстави для висновку, що відповідач має достатній заробіток для присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Протилежного позивачка не довела, а зібрані у справі докази не дають підстав для висновку, що відповідач має достатній заробіток для присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 , посилаючись на причину збільшення розміру аліментів, зазначала перебування сина на «Д» обліку з діагнозом обструктивний бронхіт згідно з довідками від 23 травня 2019 року № 423 та від 19 травня 2020 року № 66, що, за її твердженням, викликало потребу дитини в домашньому догляді (а. с. 12, 13). Перебування дитини постійно вдома унеможливлює працевлаштування позивачки та отримання нею заробітку для утримання дитини. ОСОБА_1 вказала, що син часто хворіє, потребує обстеження та лікування.

Як на правову підставу своїх вимог позивачка послалася на ст. 192 СК України, згідно з якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, збільшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Усупереч викладеному позивачка не довела обставин, установлених ст. 192 СК України, а саме зміни матеріального чи сімейного стану (свого в бік погіршення, а відповідача в бік покращення), а також часте лікування дитини та понесення на це витрат, докази стосовно чого в справі відсутні.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При ухваленні рішення суд ураховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах, зокрема, від 11 жовтня 2018 року в справі № 627/1630/16-ц (провадження № 61-648св18), від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17 (провадження № 61-37114св18) у подібних правовідносинах.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,

тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Однак вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини на підставі ст. 185 СК України позивачка не заявляла, хоч і зазначала в позові про потребу дитини саме в додаткових витратах, зумовлених навчанням, розвитком, лікуванням, і такого права не позбавлена, як і не заявляла вимог про зміну способу стягнення аліментів із частки заробітку відповідача на тверду грошову суму з огляду на те, що відповідач не працює та не отримує стабільного доходу, при цьому допомога інших осіб таким не є, а в силу положень ст. 13 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

З огляду на предмет і підстави поданого позову, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) боржника щомісяця, але не менше ніж прожитковий мінімум, установлений для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, п. 29).

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 22 січня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко