Справа № 302/783/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Павлюк С.С., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.04.2010, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач також зазначає, що підписані відповідачем заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку» складають між нею і позивачем Договір про надання банківських послуг. Вказує, що АТ «Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору станом на 20.07.2020 у неї виникла заборгованість у розмірі 41 961,92 грн., яка складається з: 39 498,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 463,76 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

З врахування наведеного позивач просив стягнути з відповідача вказану суму кредитної заборгованості та судові витрати.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України. Суд першої інстанції не дав належної оцінки довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» в якій вказано тип кредитної картки, відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір пені та штрафів при порушенні термінів погашення кредиту. ОСОБА_1 підписала вказану довіку і погодилася з умовами надання кредитних коштів. Тобто між сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто всіх істотних умов договору. Крім того відповідач активно користувалася кредитною картою, що свідчить про згоду з умовами кредитування та визнання заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в Анкеті-заяві від 12.04.2010 року, яка підписана ОСОБА_1 не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами і відсутні умови по встановленню відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), їх розмір. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку ознайомлювалась ОСОБА_1 . Та не надано доказів на підтвердження обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому розмірі.

Однак апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволені позову.

Матеріали справи містять наступні докази на підтвердження позовних вимог, серед яких зокрема Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 12.04.2010 підписала ОСОБА_1 (а.с. 29). Зміст такої містить посилання на персональні дані ОСОБА_1 .

До позову Банком долучено Довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка 12.04.2010 року підписана ОСОБА_1 (а.с. 28). Такою передбачено базову % ставку в місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; термін внесення щ9омісячних платежів, до 25 числа місяця, наступного за звітним; зазначено процентну ставку (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75%; наведено реальну процентну ставку в місяць, яка може становити - 2,91%, 2,92% в залежності від умов використання кредитних коштів; наведено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі - 1% за кожен день прострочення кредиту при наявності 5 і більше днів прострочення на суму 50 грн. і більше та зазначено штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Долучено також Витяг копії примірника «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», затверджені наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010р. у редакції, що діяла на момент підписання Анкети-Заяви, а.с. 16-27, 56-67. Наказ №СП-2010-256 від 06.03.2010р. про затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку і всіх дочірніх банків», а.с. 68-69.

У зв`язку з підписанням 12.04.2010 р. між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н про надання банківських послуг, ОСОБА_1 було видано кредитні картки, остання з яких 21.07.2017 р., яка була чинна на термін по 06/21, а.с. 31.

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 доводиться про встановлення кредитного ліміту з 2 000,00 до 10 000,00 грн., а.с. 30.

З позовної заяви вбачається вимога Банку про те, що станом на 20.07.2020 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору № б/н від 12.04.2010 р, яка складається із загальної суми 41 961,92 грн., та 2 102,00 грн., судового збору.

На підтвердження даного розміру кредитної заборгованості, Банк посилається на Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.04.2010 р., укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 р., 30.09.2019 р. та 20.07.2020 року, а.с. 6-10, 11-15 і 42-46. У підтвердження кредитної заборгованості Банком долучено також Виписку по рахунку за договором б/н станом на 22.07.2020 року про рух коштів на отриманих ОСОБА_1 кредитних картках з 12.04.2010 по 11.07.2020 року, а.с. 32-41.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Та відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією із сторін у формулярах або інших стандартних умовах і можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля лише однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

При цьому, договір про надання банківських послуг за своїм змістом є ширшим, ніж кредитний договір, оскільки передбачає можливість клієнта в подальшому скористатись тими послугами банку, які визначені в Умовах та правилах банківських послуг, шляхом прийняття пропозиції банку у спосіб, визначений такими Умовами.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Складовими частинами на підтвердження укладення між сторонами договору про надання банківських послуг як зазначено в Анкеті-Заяві від 12.04.2010 року являються окрім даної заяви, Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, та Тарифи банку. Підписуючи Анкету-Заяву від 12.04.2010 року ОСОБА_1 погодилась і підтвердила, що ознайомилась з наданими в письмовому вигляді Умовами та Правилами надання банківських послуг, та також Тарифи банку. Зобов`язалась виконувати такі та регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку : www.privatbank.ua , а.с. 29.

На підставі Анкети-Заяви від 12.04.2010 року ОСОБА_1 було відкрито Банком кредитну картку № 781435 «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі - 2 000,00 грн., який в подальшому було збільшено.

В момент відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту ОСОБА_1 і підписання нею Довідки про умови кредитування, сторонами було досягнуто усіх істотних умов Договору з надання банківських послуг. Окрім цього, активація ОСОБА_1 кредитної картки шляхом зняття готівкових коштів 16.04.2010 у сумі 1996,80 грн. (а.с. 32) та активне користування картковим рахунком є свідченням про укладення сторонами кредитного договору.

Наведені обставини у сукупності з дослідженими доказами на думку колегії суддів є свідченням того, що при укладенні кредитного договору сторони дійшли усіх істотних умов необхідних для укладення договору з надання банківських послуг.

У підтвердження наявності загальної заборгованості у сумі 41 961,92 грн. Банк послався на Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.04.2010 р., станом на 31.05.2015 р., 30.09.2019 р. та 20.07.2020 року, а.с. 6-10, 11-15 і 42-46. Та долучено також Виписку по рахунку за договором б/н станом на 22.07.2020 року про рух коштів, а.с. 32-41.

Виписка з банківського рахунку має статус первинного документа, що фіксує факт виконання госоперації та служить підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, до яких віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків,виписки банків, корінці квитанцій і чекових книжок (Перелік типових документів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5).

Та як зазначено в п.4 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (затвердженого Постановою ПНБ України від 05.11.2014 № 705), документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

За змістом виписки про рух коштів на картковому рахунку є очевидним, що ОСОБА_1 здійснювала операції по зняттю коштів та поповненню коштів на рахунку з ідентифікацією особи.

З виписки про рух коштів (а.с. 37 на звороті) вбачається, що 23.06.2016р. ОСОБА_1 скористалась послугою «Миттєва розстрочка» у сумі 9 988,29 грн., що призвело до виникнення заборгованості по кредиту понад встановлений ліміт кредиту.

Відповідно до умов послуг банку з надання сервісу «Миттєва розстрочка», така надається держателям платіжної картки «Універсальна» на умовах терміновості, платності та зворотності. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка» повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу на підставі договірного списання.

Оскільки ОСОБА_1 скористалася послугою «Миттєва розстрочка» після перевищення кредитного ліміту і після цього не здійснювала своєчасного внесення грошових коштів на погашення заборгованості понад кредитний ліміт, то списання щомісячних платежів продовжувалось Банком до повного розрахунку, що призвело до збільшення кредиту понад встановлений ліміт.

Згідно ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

На порушення вимог статей 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 не здійснила своєчасного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за договором з надання банківських послуг, що призвело до виникнення заборгованості понад встановлений кредит.

Наданий банком розрахунок заборгованості по кредиту ОСОБА_1 не оскаржувався як і доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту надано не було. Зазначених фактів суд першої інстанції не врахував, то за таких обставин, колегія суддів дійшла думки, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Банку кредитна заборгованість повністю.

Стосовно посилань ОСОБА_1 щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

За правилами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

А ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Водночас, п.1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з якими ОСОБА_1 відповідно до змісту Анкетт-Заяви від 12.04.2010 року ознайомилась в письмовому вигляді та зобов`язалась виконувати такі та регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку, передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки (пені, штрафів), витрат Банку складає 50 років, а.с. 57.

Згідно Договору про надання банківських послуг від 12.04.2010 року, ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано платіжну картку, а сума обов`язкового щомісячного платежу залежить від суми використання кредитного ліміту. Клієнт банку користується наданою кредитною лінією у межах строку дії платіжної картки.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовими Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, картка діє в межах визначеного нею на лицевій стороні строку до останнього календарного дня вказаного місяця.

Як вбачається з Довідки про надання кредитних карток, ОСОБА_1 було видано три кредитні картки, остання з яких 21.07.2017 р., яка була чинна на термін по 06/21, тобто по 30 червня 2021 року, а.с. 31.

Водночас, Банк звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 - 14.08.2020 року до спливу строку дії платіжної картки, а.с. 81.

Наведені обставини є свідченням того, що ПриватБанк не пропустив строк позовної давності на звернення у суд з позовом до ОСОБА_1 .

Слід зазначити також посилання на висновок Європейського суду з прав людини в якому вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, посилання ОСОБА_1 під час розгляду справи на певні твердження, є лише її припущеннями, які належними та допустимими доказами не можуть бути підтверджені або спростовані, що в свою чергу не дозволяє апеляційному суду посилатись на такі як на доказ безпідставності позовних вимог у справі та давати відповідь на кожен такий аргумент позивача.

Зважуючи на викладені мотиви, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про задоволення позову. А звідси, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги, Банком сплачено судовий збір у розмірі 3 153,00 грн. (а.с. 215), а за подання позову до суду першої інстанції, сплачено 2 102,00 грн., а.с. 1. Отже до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку в зв`язку із задоволенням апеляційної скарги у цілому підлягає загальна сума у розмірі 5 255,00 гривень.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 141, 368, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року - скасувати та постановити у даній справі постанову суду про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_2 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2010, у загальному розмірі 41 961,92 гривень, а саме: 39 498,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 463,76 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 5 255,00 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 22 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: