Справа 524/8061/20
Провадження № 2/524/1053/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позич, ОСОБА_1 , мотивував тим, що відповідач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу їх донька залишилась проживати разом із ним, а син - з відповідачем. В подальшому, після спливу декількох місяців ОСОБА_3 залишила місце свого проживання, а син ОСОБА_5 залишився жити з її матір`ю. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям дітей, не відвідує їх за місцем проживання, коштів на утримання дітей не надає. Весь час він самостійно утримує дітей та створює їм належні умови для проживання, навчання та розвитку.

В судовому засіданні 27.05.2021 позивач підтримав позов та пояснив, що відповідач має судимість, вихованням сина не займається, залишила його проживати разом із бабусею. Фактично він самостійно займається вихованням дітей, самостійно оплачує навчання сина в дошкільному навчальному закладі, за необхідності і його лікування. У зв`язку із тим, що місцезнаходження відповідач невідомо, він не має можливості вирішити питання щодо зміни місця проживання дітей та інші питання, пов`язані з їх вихованням.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

В судовому засіданні 12.07.2021 відповідач проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що через графік роботи та відсутність умов для проживання дітей, вона не може проживати разом із сином та часто зустрічатись із донькою. Однак, вона має намір змінити умови для проживання та забрати сина.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСІБ

Представник органу опіки та піклування надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. При розгляді справи просив врахувати висновок органу опіки.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 08.02.2012 та серії НОМЕР_2 від 10.07.2015.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.05.2018 по справі 524/8938/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України(далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

ОЦІНКА СУДУ

В справі «Ilya Lyapin v. Russia», справа №70879/11, Страсбург, 30.06.2020, §44, 47, Європейський суд з прав людини зазначив про те, що в даний час існує широкий консенсус - у тому числі в міжнародному праві - на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають бути першочерговими. Як правило, інтереси дитини диктують, що зв`язки дитини зі своєю сім`єю повинні підтримуватися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Розірвати такі зв`язки означає відірвати дитину від коріння, що може бути зроблено лише у виняткових обставинах; необхідно зробити все для збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, для відновлення сім`ї. Оцінюючи, чи був оскаржений захід "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен врахувати, чи були, зважаючи на справу в цілому, причини, виправдані для оскаржуваного заходу, "відповідні та достатні" для цілей § 2 статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати, чи проводили вітчизняні суди поглиблену перевірку всієї сімейної ситуації та цілу низку факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і чи врівноважена та розумна оцінка відповідних інтересів кожної людини з постійною турботою про визначення того, яке найкраще рішення буде для дитини.

В постанові від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17(провадження № 61-2175св20) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. … При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.»

Суд враховує те, що в судовому засіданні відповідач проти позбавлення її батьківських прав заперечувала та просила не врахувати нотаріально посвідчені заяви, у яких вона надавала згоду з цього питання.

Суд приймає до уваги, що подані позивачем докази, покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджують те, що вихованням доньки сторін займається позивач та його матір.

Однак, на переконання суду, наявні в матеріалах справи документи в сукупності із поясненнями відповідача не підтверджують винну поведінку відповідача щодо неналежного виконання батьківських обов`язків. Крім того, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських відносно дітей не буде відповідати їх інтересам.

Також суд приймає до уваги те, що свій позов ОСОБА_1 мотивував тим, що на даний час він не має можливості самостійно вирішувати питання відносно своїх дітей. Разом із цим, на думку суду, вказані права позивача можуть бути захищені шляхом звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дітей разом із ним.

Відтак, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача

Керуючись ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.11.2021

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ