КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/1169/2021 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бортник Лесі Вікторівни, діючої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення суми страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення суми страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 02.11.2019 року приблизно о 21 год. 30 хв. на 313 км. + 700 м автомобільної дороги «Житомир - Могилів-Подільський» неподалік с. Березина Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір позивача, в результаті чого остання загинула на місці пригоди. Постановою старшого слідчого ВСУ ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2019 року закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, у зв?язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» згідно полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/5431059.

16 січня 2019 року позивачка через представника звернулася до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату страхового відшкодування, що складається з наступних виплат: 6 877 грн. - витрати на поховання, та 50 076 грн. моральної шкоди. 11 лютого 2020 року відповідачем надано відповідь про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 28 476,50 грн., з яких 3 438,50 грн. - витрати на поховання, 25 038 грн. - моральна шкода згідно положень ст. 27.3 та 36.3 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», також зазначено про можливість утримання податків згідно податкового законодавства України.

13 лютого 2020 року страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі 3 438,50 грн. в якості відшкодування витрат на поховання та 20 155,59 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначала, що відповідач безпідставно та всупереч вимогам закону відрахував 50% від суми належного страхового відшкодування у розмірі 56 953 грн. з посиланням на ст. 36.3 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також податок 19,5 %, внаслідок чого вона звернулась до суду за захистом порушеного права.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» суму страхового відшкодування, пов?язану зі смертю потерпілої ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 33 358,91 грн., а також понесені позивачкою судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 33 358 грн. 91 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 12 600 гривень.

Стягнутоз ПрАТ«Страхова компанія «УНІКА» в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Бортник Л.В., діюча в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 17 січня 2020 року дану справу призначено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 02 листопада 2019 року приблизно о 21 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 313 км + 700 м автомобільної дороги «Житомир - Могилів-Подільський», у напрямку м. Могилів-Подільський неподалік с. Березина Вінницького району, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка у невстановленому місці, справа наліво перетинала проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

3 листопада 2019 року слідчим відділом СУ ГУНП у Вінницькій області зареєстровано кримінальне провадження № 0000454 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Судом також встановленно, що постановою старшого слідчого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області Потребчука О.О. від 28 грудня 2019 року кримінальне провадження №0000454 від 03.11.2019 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КПК України.

Зі змісту даної постанови слідує, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_3 під час наїзду отримала тілесні ушкодження у вигляді полученої травми тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, і стоять у причинному зв?язку зі смертю останньої. Смерть ОСОБА_3 настала від сполученої травми тіла.

Згідно з висновком автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 804 від 10.12.2019 року, наїзд на пішохода ОСОБА_3 стався на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 . Водій автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв?язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вказаного вище висновку, пішохід ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації повинна була діяти згідно вимог п 4.1, п. 4.4, п. 4.7, п. 4.14 розділу 4 Правил дорожнього руху.

Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася смерть останньої.

На момент дорожньо-транспортної пригодидіяв договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АМ/5431059, укладений між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», за яким страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров?ю, становить 200 000 грн., франшиза дорівнює нулю.

23 січня 2020 року донька потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 через свого представника звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із повідомленням про настання страхового випадку, заявами про виплату страхового відшкодування, в яких просила виплатити 50 076 грн. страхового відшкодування, пов?язаного із заподіянням моральної шкоди, та 6 877 грн. витрат на поховання.

Вказану подію визнано страховим випадком, у зв?язку із чим ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» видано наказ № 00325145 від 4 лютого 2020 року про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в рахунок відшкодування витрат на поховання у розмірі 3 438,50 грн., та 25 038 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування моральної шкоди та складено страховий акт № 00325415 від 4 лютого 2020 року.

З матеріалів сиправи слідує, що листом ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» від 04.02.2020 року повідомило представника позивача про часткове задоволення заяви про виплату страхового відшкодування та виплату сум страхового відшкодування з урахуванням положень ст. 36.3 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на загальну суму 28 476 грн. 50 коп., із яких 3 438 грн. 50 коп. - витрати на поховання, а 25038 грн. моральна шкода.

Із відзиву відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 вбачається, що оскільки в даній ДТП відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, а саме: водій і пішохід, розмір страхового відшкодування визначався відповідачем шляхом поділу заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто на 50%. При цьому із суми моральної шкоди страховиком було утримано та перераховано до державного бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір (а.с.29-38).

В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком

В порядку ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

На підставі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу,внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, вищевказана ДТП є страховим випадком.

Згідно зі ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положення ст. 27 вказаного Закону регулюють питання щодо відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого.

Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним.

Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. В зв`язку з цим, суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачці страхове відшкодування у розмірі 50% витрат на поховання в сумі 3 438 грн. 50 коп. Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував документально підтверджені витрати на поховання та обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 3 438 грн. 50 коп.

Розмір моральної шкоди, що підлягав до виплати позивачці складав 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що становить 50 076 грн. (4173х12=50 076). Фактично виплачено відповідачем моральну шкоду в сумі 20 155, 59 грн. Отже розмір невідшкодованої моральної шкоди становить (50 076,0 - 20 155, 59=

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, пов?язаного зі смертю потерпілої ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 33 358,91 є обґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_3 в зазначеній вище частині.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За змістом п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за зподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що у данній дорожньо-транспортній пригоді відповідальними за заподіяння неподільної шкоди є декілька осіб, а саме водій та пішохід ОСОБА_1 , внаслідок дії якої сталась дорожньо-транспортна пригода, а тому розмір страхового відшкодування визначався відповідачем шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто на 50%, не можуть бути підставою для скасування рішення суду й не звільняють страховика ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки шкода пов`язана із смертю потерпілої ОСОБА_3 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу була встановлена постановою про закриття кримінального провадження відносно нього, і останній у відповідності з вимогами ч.2 ст.1167 ЦК України, ст.1201 ЦК України зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду та витрати на поховання незалежно від його вини.

Також не заслуговують на увагу й посилання в апеляційній скарзі про необхідність застосування до даних правовідносин положень п.п. 164.2.14 ст. 164 та 168 Податкового кодексу України, оскільки згідно положень п.п. «а» п.п. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 та п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу не включається, зокрема, сума страхової виплати, отримана платником податку за договором страхування від страховика - резидента. Звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом ІV Податкового кодексу України не включаються до загального оподаткованого доходу фізичних осіб, крім доходів, зазначених у пунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Якщо страхова виплата здійснюється страховою компанією у разі настання страхового випадку платнику податку - фізичній особі з додержанням вимог п.п. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, то вона не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу такого платника.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищений.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто суду, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, необхідно надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

У відповідності з ч.3 ст. 141 ЦПК України колегія суддів при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 20 травня 2020 року між позивачем та адвокатом Мелех Д.О. був укладений договір про надання правової допомоги з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.11.2019 року, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 .

Додатком № 1 до договору від 20.05.2020 рокупередбачено, що плата за надані адвокатом послуги на виконання договору про надання правової допомоги становить 2 100 грн. за одну годину роботи.

Позивачем надано детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 20.05.2020 року та акт виконаних робіт від 27.05.2020 року.

При цьому, як слідує з акту виконаних робіт, на виконання договору про надання правової допомоги адвокатом Мелех Д.О. надані наступні послуги: здійснено правовий аналіз доказів у справі, на що витрачено 1 годину, вартість послуг склала 2 100 грн.; опрацьовано законодавчу базу, що регулює правовідносини між сторонами, сформувано правової позиції, здійснено аналіз судової практики, на що витрачено 3 години, вартість цієї роботи становить 6 300 грн.; здійснено написання, підготовку та направлення позовної заяви протягом 2 годин, вартістю 4 200 грн. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику становила 6 год. 00 хв, вартість наданих послуг при вартості однієї години в розмірі 2 100 грн. становила загальну суму 12 600 грн.

На підставі квитанції № 52916177 від 27.05.2020 року позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату виконаної роботи згідно договору про надання правової допомоги у розмірі 12 600 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 12 600 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи та здійсненого адвокатом правового аналізу доказів у справі протягом години, час в кількості 3 годин на опрацюванння законодавчої бази, що регулює правовідносини між сторонами, формулювання правової позиції, здійснення аналізу судової практики, є необгрунтованим та неспівмірним з обсягом роботи, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення кількості витрачених на вказану роботу годин з 3-х годин до 2 годин, й відповідно підлягає зменшенню сума вартості даних послуг з 6 300 грн. до 4 200 грн. (6200-2100=4200).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» витрат на правову допомогу з 12 600 гривень до 10 500 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і на правильність ухваленого судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бортник Лесі Вікторівни, діючої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року в частині стягнення витрат на правову допомогу - змінити.

Зменшити розмір стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (м. Київ, вул. Саксаганського, б. 70-А, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрат на правову допомогу з 12 600 гривень до 10 500 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: