Номер провадження: 22-ц/813/8537/21
Номер справи місцевого суду: 509/4688/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д М
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Громіка Р.Д.,Драгомерецького М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 квітня 2021 року у складі судді Гандзій Д.М.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення про стягнення майнової та моральної шкоди заподіяних внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2020 приблизно о 09:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "MERCEDES-BENZ SPRINTER" д/н НОМЕР_1 , рухаючись на 7 км. Овідіопольської дороги, при виконанні повороту ліворуч, в порушення вимог п. 16.6 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю марки "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого, автомобіль останнього, який належить йому на праві власності отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.06.2020, яка набрала законної сили 22.06.2020 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 грн. Внаслідок вказаної ДТП, був пошкоджений автомобіль марки "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 та згідно звіту з оцінки N2205/20 від 27.05.2020 вартість матеріального збитку склала 342764 грн., а вартість відновлювального ремонту - 367416,76 грн. Згідно звіту N0106/20 від 27.05.2020 з оцінки ринкової вартості пошкодженого а/м "TOYOTA AVENSIS" НОМЕР_2 його ринкова вартість після ДТП становить 158318 грн. Враховуючи, що сума матеріального збитку в розмірі 127500 грн. у виді страхового відшкодування були сплачені позивачу ПрАТ "СК "Альфа Страхування", в якій був застрахований автомобіль відповідача відповідно до полісу обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів NЕР-107337825, в позові було визначено до стягнення з відповідача на користь позивача остаточну суму матеріального збитку у розмірі 56946 грн. за відрахуванням франшизи 2500 грн., враховуючи, за умовами вказаного полісу, страхова компанія несе відповідальність в межах суми страхової виплати за шкоду, заподіяну майну 130000 грн. Позивач навів розрахунки невиплаченої матеріальної шкоди, а саме: 342764 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 158318 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП) - 127500 грн. (страхова виплата, яка здійснена ПрАТ "СК "Альфа Страхування" = 56946 грн. Також позивач зазначив, що ним були понесені витрати на визначення вартості матеріальної шкоди та оцінки пошкодженого а/м "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 , які загалом становлять 3700 грн., що підтверджується платіжними квитанціями N1971-6052-7770-9260 від 25.05.2020 на суму 3000 грн. та N1980-4811-7871-1400 від 03.06.2020 на суму 700 грн. Також зазначив, що поніс витрати на евакуацію пошкодженого автомобілю евакуатором, яка становить 1500 грн., що підтверджується накладною б/н від 27.05.2020. Окрім цього позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. у виді душевних страждань, які поніс позивач у зв`язку з пошкодженням його автомобілю, на якому, після ДТП, він не зміг пересуватися, адже його було транспортовано евакуатором з місця ДТП, а також вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. та витрат на сплату судового збору у сумі 840,80 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 56 946 грн., вартість оцінки матеріального збитку та ринкової вартості пошкодженого автомобілю у розмірі 3700 грн., суму франшизи у розмірі 2500 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1500 грн., моральну шкоду 2000 грн. та суму судового збору у розмірі 840,80 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позовних вимогах позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув увагу на те, що позивач не надав страховий акт, крім того не призначив та не провів експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, спричиненої володільцю транспортного засобу. Звіти №2205/20 та №0106 не містять положень, вказаних в ч. ч. 3,7 ст. 102 ЦПК України, а тому вказані звіти ФОП ОСОБА_3 не відповідають вимогам ст. 102 ЦПК України і викликають сумніви у правильності висновків з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП. ДТП відбулася 11.05.2020, а оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 проведено 27.05.2020 з курсом НБУ на дату оцінки. Апелянт також зазначив, що при складенні звітів №2205/20 та №0106 був використаний бюлетень автотоварознавця станом на 28.05.2020 та станом на 01.06.2020 де різниця вартості автомобіля "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 складає більше ніж 1000 грн. Не зрозуміло, яка вартість автомобіля враховувалась при складанні звітів. Скаржник зазначив, що він не повідомлявся про місце та час огляду КТЗ, тому не був присутнім при складенні протоколу, з яким останній не згоден, крім того зазначив, що з ним не узгоджувалося питання про місце проведення оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 . Апелянт вважає, що сума матеріального збитку наданого автомобілю позивача збільшена, а сума вартості вказаного автомобіля після ДТП у звіті №0106 зменшена для можливості збільшення позовних вимог. Відповідач також зазначив про те, що позивач не додав акт виконаних робіт, або рахунки за виконаний відновлювальний ремонт автомобіля, в якому б зазначалася сума ремонту автомобіля та запчастин, крім того позивач не надав видаткові накладні та чеки за придбання запчастин для ремонту автомобіля, а також документів згідно яких придбано автомобіль, та не надана його вартість. Скаржник зазначив, що на його думку страхова виплата у розмірі 127500 грн. повністю компенсує розмір шкоди заподіяної в наслідок ДТП, відповідач пропонував полагодити пошкоджений автомобіль за суму страхової виплати, однак позивач відмовився від вказаної пропозиції. Крім того, на думку відповідача франшиза може бути стягнута з відповідача у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, згідно п. 36.6 ст. 9 ЗУ «Про страхування», але не зверх завданої шкоди, як зазначив позивач у позові. На думку скаржника моральна шкода визначена позивачем у розмірі 2000 грн. є необґрунтованою. Докази витрат позивача на евакуацію автомобіля не є належними.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апелянт оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог, а тому в частині відмови в задоволенні позову про стягнення витрат на правову допомогу рішення апеляційним судом не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що 11.05.2020 приблизно о 09:30 год водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки "MERCEDES-BENZ SPRINTER" д/н НОМЕР_1 , рухаючись на 7 км. Овідіопольської дороги, при виконанні повороту ліворуч, в порушення вимог п. 16.6 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю марки "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого, автомобіль останнього отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.06.2020 ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "MERCEDES-BENZ SPRINTER" д/н НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.04.2020 №ЕР-107337825 в ПрАТ «СК «Альфа страхування», строк дії полісу до з 22.04.2020 по 21.04.2021. Відповідно до умов договору страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майна становить 130000 грн., розмір франшизи становить 2 500 грн.

Згідно зі звітом з оцінки N2205/20 від 27.05.2020 вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 становить 342 764 грн., а вартість відновлювального ремонту 367 416,76 грн.

Відповідно до звіту N0106/20 від 27.05.2020 з оцінки ринкової вартості пошкодженого а/м "TOYOTA AVENSIS" д/н НОМЕР_2 його ринкова вартість після ДТП становить 158 318 грн.

Вбачається, що ПрАТ «СК «Альфа страхування» сплачено позивачу суму матеріального збитку в розмірі 127 500 грн. з врахуванням коефіцієнта зносу на змінні складові, за вирахуванням франшизи в розмірі 2500 грн. у виді страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно зі ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтями 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку виплата здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі та відшкодовується у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 30.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 30.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи наведене та добровільну сплату страховиком позивачу страхової виплати за мінусом франшизи, апеляційний суд погоджується з оюгрунтованістю позовних вимог в частині стягнення на користь позивача, як потерпілого, 56 946 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та покладенням такого обов`язку на відповідача, як винну особу.

Разом з тим відповідачем доказів про те, що останній не погоджувався із звітами, оспорював їх чи намагався провести свою оцінку пошкодженого автомобіля, матеріали справи не містять, апеляційному суду не надано.

Вбачається, що позивачем 14.05.2020 направлялося повідомлення на адресу ПрАТ «СК «Альфа страхування», однак представник останнього не з`явився, разом з тим здійснено страхове відшкодування у межах полісу відповідальності.

Доводи апелянта про те, що страхове відшкодування, яке виплачене ПрАТ «СК «Альфа страхування» покриває повністю розмір завданого збитку будь-якими доказами не доведено.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи страхового акту не спростовує наявності підстав для стягнення з останнього на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, здійснену ПрАТ «СК «Альфа страхування» на підставі звітів позивача.

Згідно з п. 36.6.ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач ОСОБА_2 , з якого на користь позивача підлягає стягнення франшиза у розмірі 2500 грн.

З урахуванням наведеного, доводи скаржника в цій частині є безпідставними.

Задовольняючи вимогу про стягнення витрат на евакуацію транспортного засобу судом вірно враховано, що позивачем на оплату вартості послуг евакуатора понесено витрати в розмірі 1500 грн., які підтверджуються наявною в матеріалах справи накладною від 27.05.2020 та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи, що позивачем були понесені витрати щодо оплати за послуги по виконанню ФОП ОСОБА_3 звітів №2205/20 у розмірі 3000 грн. з оцінки вартості матеріального збитку та №0106/20 з оцінки вартості автомобіля в розмірі 700 грн., вказані кошти також підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині у повному обсязі з огляду на таке.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням обставин спричинення майнової шкоди, з якими позивач пов`язує факт пошкодження автомобіля через що останній не міг використовувати його за призначенням, змушений був змінити свій звичний ритм та спосіб життя і це спричинило йому фізичний та психологічний дискомфорт, визначений позивачем розмір такого відшкодування у сумі 2000 грн. є доведеним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 квітня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: