Справа № 760/8502/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Калініченко О.Б.
при секретарі Машевській О.Ю.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві, Державної казначейської служби України, треті особи: тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України полковника Закутній Б.М., Державний секретар Міністерства оборони України генерал-полковник Дублян О.В., начальник Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Сиротенко А.М., тимчасово виконуючий обов`язки начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Тарасов В.М., тимчасово виконуючий обов`язки Міністра оборони України Руснак І.С., Національний університет оборони України імені Івана Черняховського, про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

03.04.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.04.2020 року позовну заяву було залишено без руху для виконання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України для надання копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості сторін у справі.
17.04.2020 року позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та залучені до участі у справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме: тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України полковника Закутній Б.М., Державний секретар Міністерства оборони України генерал-полковник Дублян О.В., начальник Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Сиротенко А.М., тимчасово виконуючий обов`язки начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Тарасов В.М., тимчасово виконуючий обов`язки Міністра оборони України Руснак І.С.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року було відмовлено в задоволені клопотання представника Міністерства оборони України про зупинення провадження у справі за даним позовом.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року за клопотанням відповідача Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві та за згодою позивача, а також за клопотанням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до участі у справі залучені співвідповідач - Державна казначейська служба України та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний університет оборони України імені Івана Черняховського.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року було відмовлено в задоволені клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження в частині вимог у справі за даним позовом щодо визнання недостовірною інформації, яка міститься в наказах, що за своєю суттю є вимогами про визнання протиправними наказів та їх скасування та яким надається оцінка на даний час в процесі розгляду в порядку адміністративного судочинства справ № 826/10651/17 та № 826/14797/17.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення та витребуванні оригіналів доказів у справі: книги обліку інструктажу військовослужбовців (слухачів) Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського при виїзді за кордон за період серпень-жовтень 2017 року та рапорту позивача про надання відпустки від 11.08.2017 року (вх. № 235 від 18.08.2017 року) для огляду.
В позові позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача наступну інформацію поширену:
1. тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України полковником ОСОБА_2 :
у наказі (по стройовій частині) від 07.09.2017 року №104, про те, що: «у зв`язку із самовільним залишенням місця служби на строк понад 10 діб»;
у службовому листі (клопотанні) від 15.09.2017 року №407/786 (вх. НУОУ від 18.09.2017 року №5581) про те, що «Таким чином, в діях полковника ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.407 КК України, у зв`язку з чім 07.09.2017 року військовому прокурору Київського гарнізону направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (копія додається). 11.19.2017 року військовою прокуратурою Київського гарнізону внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (витяг з ЄРДР додається). Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами абзацом сьомим пункту 2.41 Положення (...)...у зв`язку із (...), вчиненням діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та відкриття військовою прокуратурою Київського гарнізону відповідного кримінального провадження,...»;
у Службовій характеристиці, складеної у вересні 2017 року та погодженої Державним секретарем Міністерства оборони України генерал-полковником Дубляном О. В., яку було направлено у додатку до службового листа (клопотання) від 15.09.2017 року №407/786 (вх. НУОУ від 18.09.2017 року № 5581), про те, що: «...На даний час місце перебування військовослужбовця не встановлено. У зв`язку з чим 07.09.2017 року військовому прокурору Київського гарнізону направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України. 11.09.2017 року військовою прокуратурою Київського гарнізону за вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. ВИСНОВОК: Керуючись вимогами абзацом сьомим пункту 2.41 Положення (...)...у зв`язку із (...), вчиненням діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та відкриття військовою прокуратурою Київського гарнізону відповідного кримінального провадження,...»;
у наказі (по стройовій частині) від 12.10.2017 року №114, про те, що: «Вважати таким, що прибув: з 12 жовтня 2017 року: Із самовільного залишення місця служби:»;
у наказі (по стройовій частині) від 13.10.2017 року №115, про те, що: «З 28 серпня по 11 жовтня 2017 року вважався таким, що самовільно залишив місце служби»;
2. начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенантом Сиротенко А.М.:
у службовому листі від 19.09.2017 року № 182/3878, про те, що: «...Враховуючи факти неодноразового порушення Вами військової дисципліни, негативного ставлення до виконання службових обов`язків, наявності дисциплінарних стягнень, а також зважаючи на те, що Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,...»;
у Поданні від 06.10.2017 року № 182/4147, про те, що: «18 вересня 2017 року до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського надійшло клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель полковника ОСОБА_2 щодо відрахування з числа слухачів заочної форми навчання гуманітарного інституту полковника ОСОБА_1 , у зв`язку із неодноразовим порушенням офіцером військової дисципліни, притягненням до дисциплінарної відповідальності керівництвом МО України, вчиненням діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та відкриття військовою прокуратурою Київського гарнізону відповідного кримінального провадження.»;
3. тимчасово виконуючим обов`язки начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенантом Тарасовим В.М.:
у службовому листі від 08.11.2017 року № 182/4642, про те, що: «Особиста бесіда з Вами не була проведена у зв`язку з тим, що на час розгляду клопотання про відрахування місце Вашого перебування не було відоме.»;
у службовому листі від 16.11.2017 року № 182/4767, про те, що: «Перед прийняттям рішення про відрахування командування університету особисту бесіду з Вами не проводило у зв`язку з відсутністю відомостей про місце Вашого перебування. Довідково. Військовою прокуратурою Київського гарнізону 11.09.2017 року внесено відомості до СРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 стосовно полковника ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.»;
4. тимчасово виконуючим обов`язки Міністра оборони України ОСОБА_3 у службовому листі-відповіді народному депутату України ОСОБА_4 від 15.11.2017 року № 220/8067, про те, що: «Перед прийняттям рішення про відрахування командування університету особисту бесіду з полковником ОСОБА_1 не проводило у зв`язку з відсутністю відомостей про місце його перебування. Довідково. Військовою прокуратурою Київського гарнізону 11.09.2017 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 стосовно полковника ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.».
Просить зобов`язати відповідача - Міністерство оборони України спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом знищення оригіналів усіх документів, в яких її було поширено, та привселюдно принести вибачення за свої дії, зокрема в межах Збройних Сил України, де позивач проходить військову службу.
Стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідача - Міністерства оборони України на користь позивача суму з відшкодування моральної шкоди в розмірі п`ятдесяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В позові посилається на те, що з 01.08.1994 року проходить військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується посвідченням офіцера ЗС України серії НОМЕР_1 . Брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області з 10.03.2016 року по 13.06.2016 року, що підтверджується довідкою, виданою Кадровим центром Збройних Сил України № 1005 від 14.06.2016 року, та з 30.06.2016 року відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учасник бойових дій має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
3 01 липня 2013 року набув чинності контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, який був укладений зі позивачем на 7 років, згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.02.2013 року № 66.
29.08.2016 року позивач пройшов конкурсний відбір та вступив на навчання до вищого військового навчального закладу за спеціальністю: «кадровий менеджмент у військах (силах)».
08.02.2017 року на підставі окремого доручення Міністра оборони позивача було призначено у порядку просування по службі на вищу посаду - начальника адміністративного відділу та кадрів до новоутвореного управління, підпорядкованого відповідачу.
10.08.2017 року позивачем було подано за підпорядкуванням рапорт про переведення з заочної на денну форму навчання з проектом рішення Міністра оборони, який полковник ОСОБА_2 не погодив та, очевидно, на думку позивача, з цього часу замислив подальші дії для дострокового припинення його подальшого навчання.
Щодо вирішення питання переведення з заочної на денну форму навчання позивач звертався до Віце-прем`єр-міністра України на особистому прийомі. Але порушене питання позитивно вирішено не було, формальну відповідь з цього приводу від навчального закладу була направлена позивачу лише 19.09.2017 року, тобто вже з урахуванням оскаржуваного клопотання ОСОБА_2 від 15.09.2017 року щодо ініціювання припинення навчання позивача у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського (НУОУ).
07.09.2017 року був виданий наказ №104 про призупинення виплати позивачу грошового забезпечення з 28.08.2017 року та направлено військовому прокурору повідомлення, яким ініціював кримінальне переслідування позивача.
15.09.2017 року була складена на позивача негативна службова характеристика, яка обґрунтована наявністю двох не знятих дисциплінарних стягнень та кримінальним провадженням №0000184, розпочатим на підставі раніше направленого повідомлення, вважаючи, таким чином, винним позивача у скоєнні кримінального злочину.
25.09.2017 року клопотання від 15.09.2017 року було розглянуто на засіданні Вченої ради НУОУ, тобто питання відрахування позивача з навчання за недисциплінованістю розглядалося без його участі та без його пояснень з цього приводу.
06.10.2017 року було оформлено на позивача як слухача заочної форми навчання гуманітарного інституту - старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 Сухопутних військ Збройних Сил України Подання №182/4147 для відрахування його з навчання у НУОУ, яке також було обґрунтовано вчиненням діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, тобто, таким чином, також вважаючи позивача винним у скоєнні кримінального злочину.
11.10.2017 року на підставі цього Подання було видано спірний п. 9 наказу Міноборони №712 від 11.10.2017 року про відрахування позивача з навчання вже з посади у військовій частині НОМЕР_3 , який став підставою адміністративного провадження № 826/14797/17, судовий розгляд якого на сьогоднішній день не закінчено.
Повернувшись 12.10.2017 року у встановлений строк після щорічної відпустки позивач дізнався, що з 28.08.2017 року його обліковували як такого, що самовільно залишив частину, при цьому припинивши виплату грошового забезпечення та повідомивши військового прокурора про скоєння тяжкого злочину (провадження №0000184 від 11.09.2017 року).
Однак цього ж дня було видано наказ №114 про поновлення позивачу з 12.10.2019 року виплати належного грошового забезпечення. Таким чином, належне і недоотримане позивачем грошове забезпечення за період з 28.08.2017 року по 12.10.2017 року (45 днів) склало суму 21905,55 грн.
При цьому на теперішній час у позивача відсутня будь-яка інформація щодо стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000184.
Крім того, 12.10.2017 року позивач письмово повідомив військового прокурора гарнізону про завідомо неправдиве повідомлення про злочин вчинене відносно нього, за яким 15.02.2018 року відомості було внесено прокурором до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013.
13.10.2017 року було видано наказ №115, яким позивача було виключено зі списків особового складу управління та направлено до нового місця служби м. Дніпро, а відповідно до врученого припису днем прибуття до військової частини НОМЕР_3 було визначено 17.10.2017 року. При цьому позивача не було розраховано по грошовому забезпеченню та не було видано атестати з усіх видів забезпечення (грошового та речового забезпечення).
З 17.10.2017 року позивача було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення згідно з наказом №226 командира військової частини НОМЕР_3 , де по теперішній час він проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділу комплектування офіцерами управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 Сухопутних військ Збройних Сил України.
19.10.2017 року був прийнятий наказ про виключення позивача зі списків слухачів і цього ж дня на новому місці служби у військовій частині НОМЕР_3 (м. Дніпро) позивача було ознайомлено зі змістом спірного наказу Міноборони №712.
Разом з тим, 19.10.2017 року був виданий наказ №118, яким був змінений попередній наказ №115 про виключення позивача зі списків особового складу, чим позбавлено позивача у повному обсязі грошової премії за жовтень 2017 року, складової частини належного грошового забезпечення, тобто для спричинення матеріальної шкоди.
Позивач вважає, що відповідачем - Міністерством оборони України як уповноваженим органом державної влади, не було забезпечено повагу до його невинуватості, оскільки декілька державних високопосадових осіб відповідача в складених ними офіційних документах, протиправно вважали його винним в тяжкому кримінальному злочині, тоді як він не перебуває ні у статусі підозрюваного, ні обвинуваченого або підсудного, та поширювали недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію у контексті його зв`язку зі злочином та кримінальним провадженням, через що його було відраховано з навчання у вищому військовому навчальному закладі, що у подальшому мало для нього суттєві репутаційні та соціальні наслідки.
Окрім того, його було позбавлено передбаченого законодавством для військовослужбовців грошового забезпечення (єдиного доходу для військовослужбовців) за період з 28.08.2017 року по 12.10.2017 року (яке по теперішній час не виплачено), тому у встановленому порядку за захистом порушеного цивільного права він вимушений звернутися до суду із цим позовом.
Вказуючи на недотримання відповідачем Конституції України, Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, практики і Положення Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, вважає відповідача відповідальним за поширення недостовірної інформації у контексті зв`язку позивача зі злочином та кримінальним провадженням, через що позивача було відраховано з навчання у вищому військовому навчальному закладі, а також було позбавлено передбаченого законодавством для військовослужбовців грошового забезпечення (єдиного доходу) за період з 28.08.2017 року по 12.10.2017 року.
Зазначає, що внаслідок цього відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес, який порушив нормальний хід його життя, оскільки доводиться постійно пояснювати і спростовувати брехню, поширену Відповідачем, як у середовищі військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, так і поза їх межами, зокрема серед народних депутатів Верховної Ради України, перед посадовими особами державних органів, військовослужбовцями, співробітниками, знайомими і близькими людьми, що вимагає додаткової організації мого життя.
Позивач стверджує, що у нього порушився сон і погіршилося самопочуття, відбулося значне загострення наявних хронічних хвороб, на фоні психоемоційних перевантажень з`явилися їх ускладнення, які мають невідворотній характер, тому на протязі тривалого часу постійно вимушений лікуватися з метою покращення самопочуття та відновлення свого фізичного стану, що створює суттєві перешкоди для виконання обов`язків військової служби та викликає незадоволення зі сторони вищих начальників.
Тривалий розлад здоров`я, причинно-наслідковий зв`язок отриманих захворювань, тенденція їх загострення та ускладнення підтверджується Госпітальною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» (м. Київ) постановами про обмежену придатність до військової служби, зокрема свідоцтвом про хворобу №260-п від 04 квітня 2019 року № 992/8, свідоцтвом про хворобу №1166 від 27 серпня 2019 року № 2491/7.
Так, позивач посилався на те, що з 27.06.2017 року по 10.07.2017 року та з 11.07.2017 року по 07.08.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні.
В періоди з 14.08.2017 року по 18.08.2017 року та з 21.08.2017 року по 23.08.2017 року знаходився на амбулаторному лікуванні та за станом здоров`я був звільнений від виконання службових обов`язків.
Оскільки 23-27 серпня 2017 року були загальнодержавними святковими, неробочими та вихідними днями під час яких продовжував лікуватися удома та з урахуванням не отримання в цей час будь-яких повідомлень стосовно раніше узгодженого початку відпустки.
З 28.08.2017 року позивач вибув у заздалегідь погоджену відпустку строком на 45 днів, яку проводив за межами України, при цьому виїзд за кордон було заздалегідь узгоджено в установленому законодавством порядку згідно відмітки уповноваженого органу на рапорті.
Посилаючись на норми ст.ст. 23, 201, 1173, 1174 ЦК України, наведені порушення з боку держави в особі органу відповідача, а також ураховуючи тривалість, характер та обсяг заподіяних страждань, які суттєво відобразилися на здоров`ї позивача, яке станом на 22.02.2016 року було на задовільному рівні і відвідало вимогам для навчання у вищому військовому навчальному закладі, що підтверджується медичними документами, але внаслідок наведених вище дій відповідача істотно погіршилося, про що зокрема свідчить офіційна інформація щодо періодів стаціонарного та амбулаторного лікування, що суттєво вплинуло на професійну діяльність, оскільки позбавляє можливості завершити перерване навчання у військовому навчальному закладі по причині обмеженої придатності за станом здоров`я, тому для часткової компенсації заподіяної моральної шкоди, вважає справедливим у матеріальному виразі встановити суму компенсації у розмірі п`ятдесяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде пропорційною, на його думку, сатисфакцією, у розмірі 115 610,00 грн.
08.07.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в редакції від 22.06.2020 року, в якій з урахуванням Висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого № 22-06-20 від 26.06.2020 року визначив розмір моральної шкоди у кратності п`ятдесяти п`яти розмірів мінімальних заробітних плат (4723,00 грн.), станом на 22.06.2020 року становитиме 259 765,00 грн.
Також просив стягнути з відповідача - Міністерство оборони України понесені судові витрати - 4867,00 грн. у розмірі вартості проведеного соціально-психологічного дослідження.
Відповідач Міністерство оборони України у відзиві на позов, який надійшов 01.07.2020 року, просив в позові відмовити повністю.
Представник відповідача мотивував тим, що позивач не довів факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
З огляду на те, що листи від 19.09.2017 року № 182/3878, від 08.11.2017 року №182/4642 та від 16.11.2017 року № 182/4767 адресовані виключно позивачу, а докази направлення іншим стороннім особам - відсутні, така інформація не може вважатися розповсюдженою.
Щодо інформацію, яка міститься у документах внутрішньовідомчого користування, а саме клопотанні тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління від 15.09.2017 року № 407/786, адресованого керівнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, а також у службовій характеристиці на ОСОБА_1 , яка додавалась до вказаного клопотання; у Поданні начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 06.10.2017 року № 182/4147, адресованого Міністру оборони України, то листування відбувалося між самостійними установами в межах одного відомства з службових питань і доступ до вказаної інформації мали лише посадові особи під час здійснення ними своїх службових повноважень.
Так, зі змісту вказаних документів слідує, що одна установа надіслала іншій їв межах відомства певну інформацію, що стосується діяльності органу, і така інформація повідомлялась не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих осіб, а з метою прийняття адресатом в межах владних повноважень управлінського рішення. Жодних інших адресатів не зазначено і позивачем не надано доказів, які б свідчили про опублікування відповідачем такої інформації у пресі, переданні по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
Крім того, зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Управління щодо особистих та ділових якостей підпорядкованого, на той час, військовослужбовця, тобто викладені у ній відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу результатів виконання позивачем службових обов`язків. Також у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво відповідача діяло з метою принизити честь, гідність і ділову репутацію позивача.
Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо розповсюдження вказаної інформації.
Щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформації, яка міститься у відповіді народному депутату України за зверненням позивача (п. 1.9 позовних вимог) щодо припинення заочного навчання, то з цим твердженням неможливо погодитися, оскільки недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, явища яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності. При цьому, відповідач об`єктивно, всебічно і вчасно здійснив перевірку фактів, викладених у зверненні, та на виконання вимог ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата» надав обґрунтовану відповідь.
Крім того, вважає, що при обранні способу захисту свого немайнового права позивачем було невірно обрано шлях, за яким передбачувані законом дії можуть бути безпосередньо спрямовані на захист його честі, гідності та ділової репутації, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Так, вимоги позивача щодо спростування інформації шляхом знищення оригіналів документів та шляхом вибачення прямо суперечать вимогам закону, оскільки у такому випадку документ, який містить недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний, а встановлення зобов`язання вибачитися у справах про захист честі, гідності та ділової репутації суперечить конституційній гарантії свободи вираження поглядів.
Натомість, інформація, стосовно якої виник спір та яка стосується самовільного залишення позивачем місця служби у період з 28.08.2017 року по 11.10.2017 року, відповідає дійсності та викладена правдиво, оскільки містить відомості про події, які фактично мали місце.
Так, порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
При цьому, пунктами 8.11 та 8.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454, визначено, що про вибуття військовослужбовців у відпустку оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині та військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.
Таким чином, фактичною підставою для убування військовослужбовця у відпустку є відповідний наказ командира (начальника) та відпускний квиток.
Позивач, усвідомлюючи той факт, що йому відпустку не надано, свідомо не вийшов на службу після лікування та не прибував до місця служби у період з 28.08.2017 року по 11.10.2017 року (45 днів), а прибув лише 12.10.2017 року та будь-яких документів поважності його відсутності у вказаний період не надав.
Оскільки вжитими заходами місце знаходження позивача протягом 10 діб встановити не вдалось, то в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 407 КК України, та, беручи до уваги передбачений ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язок командира (начальника) повідомляти в відповідного прокурора про вчинення підлеглим кримінального правопорушення, 07.09.2017 року за №407/751 військовому прокурору Київського гарнізону направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу, 11.09.2017 року військовою прокуратурою Київського гарнізону внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування, проведеного у вересні 2017 року з метою уточнення причин та умов невиходу на службу полковника ОСОБА_1 , копії яких додаані до відзиву.
У зв`язку з тим, що оспорювана інформація не містить відомостей, які б принижували честь, гідність та ділову репутацію позивача, вимога про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України за рахунок Міністерства оборони України є необґрунтованою та не може бути задоволена.
Представником третьої особи Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 15.06.2020 року та 22.09.2020 року подані пояснення, з яких випливає, що позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Вказує на те, що викладена інформація взагалі не містить відомостей, які б принижували честь, гідність та ділову репутацію позивача, у зв`язку з чим вимога про визнання їх недостовірними є необґрунтованою та не може бути задоволена.
Зокрема, негативне ставлення до виконання службових обов`язків підтверджується службовою характеристикою наданою безпосереднім керівником позивача полковником ОСОБА_5 , а неодноразове порушення військової дисципліни та наявність дисциплінарних стягнень підтверджується наказами Міністерства оборони України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 30.06.2017 року № 92ДС/КП та від 18.08.2017 року № 157 КП.
Звертає увагу, що Окружним адміністративним судом міста Києва при розгляді адміністративних справ № 826/9409/17 та № 826/11819/17 досліджувалися факти неодноразового порушення військової дисципліни та невиконання службових обов`язків позивачем, а також наявність дисциплінарних стягнень, оголошених наказами Міністерства оборони України. Рішеннями суду у зазначених справах було відмовлено ОСОБА_6 у скасуванні наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
З приводу внесення відомостей до ЄРДР зазначає, що вказані обставини відповідають дійсності, а саме військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Окремо наголошує, що посадові особи університету у своїх листах не стверджували про винуватість позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а лише констатували факт внесення відомостей до ЄРДР про вчинення діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення.
При цьому зазначення університетом спірної інформації у відповіді на звернення позивача не є поширенням недостовірної інформації про нього, адже, зазначена інформація надавалася лише заявнику та саме про нього і на реалізацію його права, передбаченого ст. 40 Конституції України.
Також вказує, що чинним законодавством не передбачено такий спосіб спростування недостовірної інформації, як того вимагає позивач, та підстави відшкодування за рахунок Міністерства оборони України на користь позивача моральної шкоди за викладених обставин відсутні.
Третя особа - тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України полковника Закутній Б.М. також 15.07.2020 року надав аналогічні за змістом відзиву відповідача Міністерства оборони України та поясненням представника третьої особи Національного університету оборони України імені Івана Черняховського свої пояснення, в яких за тих же обставин вважає твердження позивача безпідставними та необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Інші учасники справи повідомлялись про відкриття провадження, а також копії позовної заяви направлялись на їх адреси в порядку, передбаченому процесуальним законом, відзив на позовну заяву та пояснення у встановлений судом строк не подали.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази, надані суду, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач з 01.08.1994 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та з 16.02.2017 року проходив військову службу на посаді начальника адміністративного відділу та кадрів Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель.
22.08.2017 року наказом першого заступника Міністра оборони України №101 позивач був призначений на посаду старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу управління Оперативного командування «Схід» Сухопутних військ Збройних Силах України.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування, складених 15.09.2017 року, 11.08.2017 року позивачем було подано рапорт стосовно вибуття у щорічну основну відпустку за 2017 рік терміном на 45 діб, дата вибуття у яку буда визначена тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління з 28.08.2017 року.
В подальшому наказом начальника Управління від 21.08.2017 року №98 позивача на підставі його рапорту було звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою строком на три доби: 21-23.08.2017 року. Враховуючи, що 24-27.08.2017 року були вихідними днями, позивач мав прибути до місця проходження військової служби 28.08.2017 року.
При цьому, 21.08.2017 року позивач під час подачі рапорту щодо звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою був попереджений, що у разі видання наказу про переведення рапорт про вибуття у відпустку залишиться нереалізованим, що підтверджується резолюцією.
Цього ж дня позивачем було подано рапорт щодо визначення відповідальної особи для прийому окремих документів у зв`язку із запланованим вибуттям у відпустку. За результатами розгляду цього рапорту, у зв`язку із звільненням позивача 21-23.08.2017 року від виконання обов`язків у зв`язку із хворобою, такий прийом-передачу тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління вирішено було здійснити 28.08.2017 року, що також підтверджується резолюцією.
Відповідно до заяви старшого інспектора з кадрів адміністративного відділу та кадрів Управління ОСОБА_7 (від 28.08.2017 року № 248/з), про видання наказу першого заступника Міністра оборони України від 22.08.2017 року № 101 (по особовому складу) щодо переведення позивача до нового місця служби останньому було повідомлено 22.08.2017 року представником департаменту кадрової політики Міністерства оборони України полковником Поздняковим А.В.
До Управління витяг із вказаного наказу надійшов 23.08.2017 року. На ньому тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління поставлена резолюція начальнику відділу № 5 (начальнику адміністративного відділу та кадрів) - довести витяг із наказу полковнику ОСОБА_1 (позивачу у справі) та рапорт на відпустку полковника ОСОБА_1 залишити без реалізації у зв`язку із необхідністю виконання вимог наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.08.2017 року № 101 (щодо переведення полковника ОСОБА_1 до нового місця служби).
Проте, відповідно до пояснень тимчасово виконуючого обов`язки начальника адміністративного відділу та кадрів Управління, довести згаданий вище витяг із наказу до позивача у телефонному режимі не представлялось можливим, у зв`язку з тим, що останній не відповідав на телефонні дзвінки.
28.08.2017 року близько 09.30 год. під час проведення службової наради особового складу Управління був виявлений факт відсутності полковника ОСОБА_1 , який на протязі дня до місця служби не прибував.
Такими діями позивач порушив вимоги ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо відрекомендування своєму безпосередньому начальникові після повернення з лікування.
29.08.2017 року за № 407/712 про факт неприбуття до місця служби позивача було повідомлене Центральне управління Військової служби правопорядку (по м. Києву та Київській обл.).
Організовані Управлінням заходи щодо встановлення місцезнаходження позивача, включаючи виїзди до місця мешкання останнього 28 та 30.08.2017 року, результату не дали, що підтверджується рапортами № 249/з від 28.08.2017 року та № 250/з від 30.08.2017 року.
Відповідно до інформації, наданої у робочому порядку військовими шпиталями у м. Ірпінь та м. Київ, позивач на лікуванні не перебуває. Станом на 15.09.2017 року місце перебування військовослужбовця не встановлено, телефонний зв`язок з військовослужбовцем відсутній.
Разом з тим, Управлінням у робочому порядку від представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України було отримано попередню інформацію про те, що позивач 28.08.2017 року перетнув українсько-польський кордон.
При цьому, наказ начальника Управління стосовно вибуття позивача у відпустку та відпускний квіток військовослужбовцю не видавались.
Таким чином, неприбуття позивача на службу після лікування підтверджується відсутністю відповідного наказу по стройовій частині, як цього вимагає аб.2 ст. 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
За викладених обставин, та беручи до уваги передбачений ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язок командира (начальника) повідомляти відповідного прокурора про вчинення підлеглим кримінального правопорушення, 07.09.2017 року за №407/751 військовому прокурору Київського гарнізону було направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, що є кримінальним правопорушенням та передбачає можливість настання кримінальної відповідальності за його вчинення.
В свою чергу, 11.09.2017 року військовою прокуратурою Київського гарнізону внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування, проведеного у вересні 2017 року з метою уточнення причин та умов невиходу на службу полковника ОСОБА_1 .
Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач просить спростувати інформацію у внутрішніх документах установ Міноборони, які, на його думку, містять недостовірні відомості щодо обставин залишення ним місця служби, що в подальшому стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР № 0000184 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення місця служби.
Так, захист честі, гідності і ділової репутації право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Відповідно до ч.1 ст.275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти, зокрема,: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
З огляду на те, що листи від 19.09.2017 року № 182/3878, від 08.11.2017 року №182/4642 та від 16.11.2017 року № 182/4767 адресовані виключно позивачу, а докази направлення іншим стороннім особам відсутні, така інформація не може вважатися розповсюдженою, що виключає юридичний склад правопорушення з огляду на відсутність факту поширення інформації.
Так, відповідно до правового висновку Верховний суду у справі № 553/4048/16-ц (постанова від 09.10.2019 року) повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.
Щодо інформації, яка міститься у службових документах, а саме листах зі службових питань в межах одного відомства, поданні, наказах, характеристиці, відповіді на запит народного депутата, то зі змісту вказаних документів слідує, що вказані документи приймались в межах відомства та надсилались до конкретно визначених державних органів з метою прийняття адресатом в межах владних повноважень управлінського рішення.
При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 03.04.2019 року у справі № 201/10584/16-ц, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Натомість суд, враховуючи вищевикладене, вважає інформацію, стосовно якої виник спір, такою, що відповідає дійсності, а також містить відомості про події та явища, які існували (фактично мали місце) і відомості про них викладена правдиво, та фактичність обставин яких не спростована позивачем.
Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, і позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.
Так, сторони не заперечували, що з 28.08.2017 року позивач був запланований у вибуття у щорічну відпустку на 45 діб. Проте, 19.08.2017 року за вх. № 1093, як вбачається з матеріалів справи, до Управління надійшов наказ Міністерства оборони України від 18.08.2017 року № 157КП, яким на позивача було накладене дисциплінарне стягнення - пониження в посаді та цього ж дня позивач був з ним ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом.
В подальшому, 22.08.2017 року був виданий наказ першого заступника Міністра оборони України № 101, який надійшов до Управління 23.08.2017 року, щодо переведення позивача на нижчу посаду.
Згідно із вимогами аб. 1 п. 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
У зв`язку з цим, враховуючи вимоги вказаного нормативно-правового акту, який регулює порядок проходження військової служби, а також те, що наказ № 101 надійшов до початку запланованої відпустки позивача, яка перевищує місячний термін, встановлений згаданою нормою, було прийнято рішення стосовно залишення без реалізації рапорту позивача стосовно надання відпустки.
Доведення позивачу інформації саме до 28.08.2017 року про видання цього наказу підтверджується, як зазначалось вище, заявою старшого інспектора з кадрів адміністративного відділу та кадрів Управління ОСОБА_7 , а також фактично підтверджується самим позивачем у змісті іншої позовної заяві від 19.09.2017 року, за якою Окружним адміністративним судом 21.09.2017 року відкрито провадження у справі № 826/11819/17, копія якої надана відповідачем та наявна в матеріалах справи.
При цьому, пунктами 8.11 та 8.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454, визначено, що про вибуття військовослужбовців у відпустку оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині та військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.
Таким чином, фактичною підставою для відбуття військовослужбовця у відпустку є відповідний наказ командира (начальника) та відпускний квиток.
Оскільки рапорт позивача стосовно відбуття у відпустку з 28.08.2017 року залишився нереалізованим, відповідний наказ на відбуття позивача у відпустку та відпускний квиток не видавались.
Вказані вимоги нормативно-правових актів позивач в силу своєї посади начальника адміністративного відділу та кадрів повинен знати.
Вказане свідчить про те, що позивач усвідомлював той факт, що йому відпустку не надано та свідомо 28.08.2017 року не вийшов на службу після лікування.
Обізнаність позивача до 28.08.2017 року про те, що відповідний наказ про відпустку та відпускний квиток не готувались та не видавались також свідчить і факт подання ним 23.08.2017 року позовної заяви у справі № 826/10651/17, у якій відкрито провадження 13.09.2017 року та у якій він, окрім іншого, просив зобов`язати Управління вчинити необхідні дії щодо оформлення і видачі необхідних документів при відбутті у щорічну відпустку за 2017 рік терміном 45 діб з 28.08.2017 року.
Втім, незважаючи на вищезазначене, достовірно знаючи про не видання наказу начальника Управління щодо відбуття у відпустку, позивач самовільно не прибував до місця служби у період з 28.08.2017 року по 11.10.2017 року (45 днів), а прибув лише 12.10.2017 року та при цьому будь-яких документів щодо поважності його відсутності на службі у вказаний період не надав, що стало підставою для надання критичній оцінки цих фактів його поведінці та застосування до нього дисциплінарних стягнень, а також звернення з повідомленням до правоохоронних органів.
При цьому, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не містить указівок на винність позивача в скоєнні кримінальних правопорушень як доконаного факту, а подане в порядку, передбаченому КПК Украі?ни та ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо обов`язку командира (начальника) повідомляти в відповідного прокурора про вчинення підлеглим кримінального правопорушення, з метою встановлення и? повного всебічного дослідження обставин за зазначеною у ньому інформацією, що також не може бути визнано поширенням недостовірноі? інформаціі?.
Тобто, для звернення до вказаних органів було пов`язано з підставою виконання службового обов`язку, що виключає можливість задовольнити позов за заявлених позивачем обставин. І, навіть, у разі, якщо цей орган, компетентний перевірити таку інформацію, в ході перевірки не знайде їй підтвердження, то вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову.
З огляду на викладене, установивши, що наведені стороною відповідача обставини відповідають критеріям діи?сності, наведені в інформаціі? факти існували, що підтверджуються поданими відповідачем доказами та що позивачем не спростовуються, а, отже, свідчать про відсутність складу юридичного правопорушення, наявність якого слугує підставою для такого позову, суд діи?шов висновку про необґрунтованість вимог про покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача.
Таким чином, суд, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, вважає, що в задоволенні всіх позовних вимог слід відмовити за відсутністю фактів, які доводили б наявність з боку відповідача цілеспрямованих дій на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, та відсутністю примусового вибачення та знищення документів як способів судового захисту гідності, честі чи ділової репутації у цивільному законодавстві.
Керуючись ст.ст. 201, 270, 275, 277, 297, 299, 302 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві, Державної казначейської служби України, треті особи: тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України полковника Закутній Б.М., Державний секретар Міністерства оборони України генерал-полковник Дублян О.В., начальник Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Сиротенко А.М., тимчасово виконуючий обов`язки начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міністерства оборони України генерал-лейтенант Тарасов В.М., тимчасово виконуючий обов`язки Міністра оборони України Руснак І.С., Національний університет оборони України імені Івана Черняховського, про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляцій скаргу подано не було.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: