Справа № 522/13/19
Провадження № 2/522/3496/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткової суми заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткової заборгованості за договором позики від 28.02.2014 року та 17.11.2015 року в розмірі 3981,34 долари США, з яких 3 022,81 долари США становлять проценти за користування грошима і 958,53 долари США- 3 % річних із дня прийняття попереднього рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року, яким задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Також позивач просив стягнути суму заборгованості, що утвориться за час розгляду справи.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 05.10.2017 року Приморським районним судом м. Одеси (справа № 522/11047/17-ц) постановлено заочне рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних від простроченої суми та процентів за користування грошовими коштами задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 000,00 дол. США, що є еквівалентом 402 150,00 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 341,50 дол. США, що є еквівалентом 9 155,62 грн та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 7 667,12 дол. США, що є еквівалентом 205 55,45 грн, а всього 23 008,62 дол. США, що є еквівалентом 616 861,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 166, 32 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 28 лютого 2014 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у розмірі 10 000,00 дол. США, за умовами якого він передав відповідачу зазначені грошові кошти, про що останній склав відповідну письмову розписку. Строк повернення ОСОБА_2 грошових коштів у борговій розписці не зазначався, однак була усна домовленість про повернення боргу на його вимогу. 17 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з проханням додатково позичити йому грошові кошти у розмірі 5 000,00 дол. США, у зв`язку з чим було укладено договір позики, згідно з умовами якого він передав у борг відповідачу зазначені грошові кошти, про що ОСОБА_2 надав розписку. Розписки ОСОБА_2 від 28 лютого 2014 року та від 17 листопада 2015 року про отримання в борг від нього грошових коштів у розмірі 10 000,00 дол. США та 5 000,00 дол. США виконані відповідачем на одному аркуші паперу. 20 квітня 2017 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про виплату йому боргу. Вимога про повернення боргу отримана відповідачем 25 квітня 2017 року, однак борг повернуто не було. Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 22 089, 72 дол. США, з яких 15 000,00 дол. США - борг, 6 903,56 дол. США - проценти за користування грошовими коштами, 186,16 дол. США - три проценти річних від простроченої суми. Оскільки на вимогу позивача про повернення грошових коштів за договорами позики від 28 лютого 2014 року та від 17 листопада 2015 року відповідач борг не повернув і не надав суду докази на підтвердження повернення позики, а сторони не обумовлювали строк повернення грошових коштів, тому ОСОБА_1 має право на отримання процентів за весь час користування позикою згідно з обліковою ставкою Національного банку України (далі - НБУ) - 13 %, та трьох процентів річних від простроченої суми.

На момент звернення із дійсним позовом по цивільній справі № 522/13/19 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року ОСОБА_2 не оскаржувалося і набрало законної сили.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2019 року у справі відкрито провадження, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

12 червня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про те, що він просить розглядати справу № 522/13/19 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

12 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі № 522/13/19 в порядку п.2. ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 522/13/19 залишено без задоволення.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про зупинення провадження по справі № 522/13/19 вдруге, навівши інші підстави, а саме те, що ним оскаржено заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 по справі № 522/11047/17-ц. 16 вересня 2019 року Одеським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження № 22-ц/813/7779/19 по вказаній справі № 522/11047/17 та зупинена дія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року у справі № 522/11047/17, що підтверджується копією ухвали, наданої до суду. Таким чином, розгляд даної справи № 522/13/19 про стягнення додаткової заборгованості об`єктивно неможливий до розгляду по суті Одеським апеляційним судом цивільної справи № 522/11047/17, так як прийняття рішення про стягнення додаткової суми неможливе без наявності діючого рішення про стягнення основної суми заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про зупинення справи задоволено.

26 березня 2021 року судом зроблений запит, стосовно руху справи № 522/11047/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних від простроченої суми та процентів за користування грошовими коштами.

З урахування перебування судді в щорічній відпустці з 29 березня 2021 року по 07 травня 2021 року відповідь щодо руху справи № 522/11047/17 від 30.03.2021 року отримана 11 травня 2021 року. Встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року змінено й виключено із судових рішень вказівку про стягнення сум в еквіваленті до національної валюти. У частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 7 667,12 доларів США процентів від суми позики, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 7 667,12 доларів США процентів від суми позики відмовлено. В іншій частині (щодо стягнення суми позики в розмірі 15 000,00 доларів США та трьох процентів річних від суми боргу в розмірі 341,50 доларів США) заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року залишено без змін. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю судових витрат у розмірі 3 079,36 грн (три тисячі сімдесят дев`ять грн 36 коп.).

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року поновлено провадження по справі.

В судове засідання, призначене на 15 листопада 2021 року відповідач не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надходило.

Представник Позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позовну заяву, врахувавши позиції Верховного Суду в постанові від 03.03.2021 по справі № 522/11047/17.

Розглянувши вказані обставини, що склалися між позивачем і відповідачем, а також відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Так, Позивач звернувся до суду, мотивуючи свій позов про стягнення боргу за договором позики тим, що подібні правовідносини вже розглядалися Приморським районним судом м. Одеси по справі № 522/11047/17, про що було постановлено заочне рішення від 05 жовтня 2017 року про задоволення позовних вимог, якими стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 000,00 дол. США, що є еквівалентом 402 150,00 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 341,50 дол. США, що є еквівалентом 9 155,62 грн та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 7 667,12 дол. США, що є еквівалентом 205 55,45 грн, а всього 23 008,62 дол. США, що є еквівалентом 616 861,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 166, 32 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

На день звернення із дійсним позовом ОСОБА_2 заочне рішення від 05.10.2017 року не виконав, про що позивач надав довідку від державного виконавця.

Тому позивач мотивував свої позовні вимоги розрахунками, що враховані Приморським районним судом м. Одеси від 05 жовтня 2017 року по справі № 522/11047/17.

Зокрема позивачем було розраховано проценти за користування грошима в сумі 3981,34 долари США і окремо 3% річних, що на день подання позову становило 958,53 долари США за принципом, який дотримано у заочному рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року по справі № 522/11047/17 для даних правовідносин, оскільки у даній справі стягувалися і проценти за користування грошима за даними облікової ставки і 3% річних.

Строк, від якого позивач здійснював дані нарахування 06 жовтня 2017, тобто день, наступний за днем прийняття заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року по справі № 522/11047/17 змінено постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року, то суд при розгляді справи № 522/11047/17 зобов`язаний врахувати позицію Верховного Суду, оскільки ця постанова має преюдиційне значення для позивача і відповідача.

Зокрема, Верховний Суд вказав на неможливість зазначення гривневого еквівалента, коли договір укладено у іноземній валюті, а також на неможливість обрахування процентів за користування грошима, посилаючись на розмір облікової ставки НБУ в порядку ст. 1048 ЦК України, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, а національне законодавство України не передбачає такого виду стягнення.

Стягненню в даному випадку підлягала сума боргу 15 000 доларів США, і 3 % річних в сумі 341,50 доларів США, оскільки стаття 625 ЦК України до даних правовідносин підлягає застосуванню.

Тому Верховний Суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 7667,12 доларів США процентів від суми позики, а щодо стягнення 3 % річних, обрахованих по момент прийняття заочного рішення 05 жовтня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2017 року залишив в силі.

Враховуючи дані висновки, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних від 15 000 доларів США, рахуючи з 06.10.2017 (з дня, наступного після дня прийняття попереднього судового рішення) по 15 листопада 2021 (день прийняття рішення судом у дійсній справі).

Кількість днів прострочення зобов`язання з 06 жовтня 2017 по 15 листопада 2021, враховуючи, що у 2019 році було 365 днів, а у 2020 року (високосному) році було 366 днів, складає 1501 день.

Даних про те, що сума заборгованості за договором, яка складає 15 000 доларів США зменшено, відповідачем не надано.

Тому сума 3% річних з 06 жовтня 2017 року складає: 0,03*1501/365*15 000 доларів США = 1850 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача.

Позовна вимога про стягнення з відповідача 3 022,81 доларів США в якості процентів за користування грошима, які розраховані за розміром облікової ставки НБУ, задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткової суми боргу за договором позики тільки на суму 3 % річних з 06 жовтня 2017 по день прийняття судового рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково, то суд, покладає на обидві сторони судові витрати по сплаті судового збору. Так як, позивачем сплачено за подачу позову до суду судовий збір в розмірі 1092, 89 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 03.01.2019 року, то з ОСОБА_2 , слід стягнути 546,50 гривень.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткової суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) 3% річних від суми заборгованості 15 000 доларів США з 06 жовтня 2017 року по 15 листопада 2021 року, що становить 1 850 (одна тисяча вісімсот пятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) суму судового збору 546 (п`ятсот сорок шість) гривень 50 копійок..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 22 листопада 2021 року

Суддя Л. М. Чернявська