Справа № 766/7699/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Фетісова Т.С.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 01.07.2015року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Під час перебування у шлюбі ними за спільні кошти 15.07.2015року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбано майно, яке оформлено та зареєстровано на ім`я відповідача, а саме, трикімнатна квартира, загальною площею 63,5кв.м, житловою 37,5кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі звітом про незалежну оцінку, виконаним ТОВ «Оцінка 24» ринкова вартість квартири складає 180 000грн(п. 5 договору купівлі-продажу).

Пунктом 19 договору підтверджено, що цей договір вчинений за згодою другого подружжя ОСОБА_1 .

На даний час сімейні відносини між ними припинилися остаточно, згоди на добровільний розподіл майна не досягнуто.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Аналогічне положення міститься в ч.3 ст. 368 ЦК України.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки квартира, як набута сторонами під час перебування в шлюбі не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка та дружини, і придбана за договором купівлі-продажу, вона є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, чи шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя.

З огляду на викладене, норми ст.ст. 60,69-71 СК України, ст. 368ЦК України позивач просила: визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; поділити спільне майно та визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 23.05.2018року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов представник відповідача за дорученням ОСОБА_6 позов не визнав, зазначивши, що незважаючи на те, що квартира придбана під час шлюбу, але була придбана за особисті кошти відповідача, які він для цієї мети накопичував більше 10 років, будь-які кошти ОСОБА_1 не надавалися і фактично не могли бути надані.

02.07.2018року ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно вартістю 180 000,00грн. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що 01.07.2015року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який на даний час фактично припинений.

15.07.2015року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбав за 149 000 грн. на праві власності у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 .

Незважаючи на те, що квартира придбана в період шлюбу, проте за особисті кошти ОСОБА_3 , які він накопичував більше 10 років, будь-які кошти ОСОБА_1 не надавалися.

Позивач є військовослужбовцем Збройних сил України, проходив військову службу з 2001року, як на території України так і за межами України(зокрема, у країнах Тропічної Африки Сьєра-Леоне, Ліберія), що підтверджується контрактами на проходження військової служби. Внаслідок проходження служби в особливих умовах йому виплачувалося грошове забезпечення у підвищеному розмірі, що підтверджується довідками про заробіток та грошовими атестатами за 2001-2015 роки. Вказані грошові кошти були зараховані на поточний рахунок позивача та були зняті ним що підтверджується банківською випискою за контрактом за період з 01.06.2014року по 13.06.2017року, довідкою АТ «Укрексімбанк» від 12.06. 2018року №069-04/473, банківською випискою за період з 06.08.2014року по 13.06.2017року і частина зазначених коштів була направлена на придбання квартири АДРЕСА_3 .

При цьому, спірну квартиру ОСОБА_3 мав намір придбати ще в 2014 року, але укладення договору було ускладнено проходженням військової служби та початком антитерористичної операції на сході України. Більш того, сам шлюб між сторонами планувався в серпні 2015року, але на прохання ОСОБА_1 та його участю в АТО укладення шлюбу відбулося раніше, в липні 2015року.

ОСОБА_1 не мала жодної можливості приймати участь у придбанні квартири, оскільки на момент придбання квартири не існувало спільного бюджету подружжя, доходи відповідачки в цей період становили 13 526грн., жодних інших доходів, крім аліментів на дітей у неї не було, що підтверджується деклараціями за 2015-2016роки, які вона як державний службовець складала та подавала до Національного агентства з питання запобігання корупції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, яке набуто за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, їй особисто. Згідно з ч.7 ст.57 СК України , якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, квартира придбана за особисті пошти ОСОБА_3 джерело та розмір яких підтверджено, а ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження її матеріальної участі у придбані майна, тому відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України квартира АДРЕСА_3 є особистою власністю ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, позивач просив, визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою суду 22.11.2018 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

У письмових запереченнях проти зустрічного позову представник позивача за первісним позовом адвокат Сергет Ю.В. позов не визнала, зазначила, що до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім`єю з 2013року, вели спільне господарство, мали спільний побут, що підтверджують свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Твердження ОСОБА_3 про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти не відповідає дійсності і спростовується тим, що подружжя з часу спільного проживання з 2013 року сумісними зусиллями накопичували грошові кошти для придбання спільного житла. ОСОБА_1 весь час працювала в Херсонському обласному центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій на посаді завідувача лабораторій та мала основний заробіток.

Більш того, подружжям було прийнято рішення про придбання житла, у зв`язку з браком коштів ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_10 ) 15.06.2015року під розписку взяла в боргу у ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1300 доларів США, що еквівалентно на день складання розписки 27 313грн. Пізніше 07.07.2015року ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_12 грошові кошти на придбання квартири в сумі 2200 доларів США, що еквівалентно 46 376грн. Зазначені кошти, в тому числі і власні заощадження ОСОБА_1 були вкладені в придбання квартири. Грошові кошти, які були взяті в борг повернуті у повному обсязі, що підтверджується власноруч наданими позичальниками письмовими розписками.

Після придбання квартири ОСОБА_1 проводила комплекс ремонтно-будівельних робіт в квартирі, здійснювала суттєві покращення, а також зовнішнє утеплення стін за договором від 10.05.2017року, установку натяжної стелі за договором від 30.11.2016року №№92-93.

Докази на які було зроблено посилання у відзиві не могли бути надані раніше, оскільки 08.03.2018року подружжям прийнято рішення про розлучення, ОСОБА_1 забрала лише частково свої речі та домовилася з відповідачем, що інше майно забере пізніше. Однак, всупереч домовленості, позивач змушена була звертатися із заяву до Корабельного ВП ХВП ГУ НП в Херсонській області, що підтверджується висновком від 28.03.2018року. Серед особистих речей ОСОБА_1 , окрім іншого були документи, в тому числі договори, розписки.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник адвокат Сергет Ю.В. наполягали на задоволенні позову, з підстав зазначених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову .

В судовому засідання позивач за зустрічним позовом ОСОБА_13 та його представники адвокати Іпатов В.В., Хазов Ю.С. просили задовольнити зустрічний позов з підстав зазначених у позовній заяві, а в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом.

Судом установлено, підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, в іншому шлюбі не перебували і в подальшому 01.07.2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №110. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В період перебування в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2015року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 15.07.2015року зареєстрованого в реєстрі № 11135 ОСОБА_3 придбав у власність трикімнатну квартиру, загальною площею 63,5кв.м., житловою площею 37,5кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість квартири за договором купівлі-продажу на дату вчинення правочину складала 149 000,00грн.

Шлюбні відносини між сторонами припинені в березні 2018року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою та другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017року у справі №6-843цс17 та постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018року у справі №235/9895/15-ц від 05.04.2018року №404/1515/16ц, які суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, посилання позивача за зустрічним позовом, як на підставу визнання спірної квартири його особистою власністю на факт отримання ним грошових коштів достатніх для придбання квартири, сам по собі не свідчить про те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу лише за його особисті кошти.

Із наявною в матеріалах справи довідки Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Херсоні від 12.06.2018року №069-04/473 вбачається, що на депозитний рахунок № НОМЕР_1 за період з 02.03.2015року по 04.08.2015 року зараховані грошові кошти, які були видані ОСОБА_15 на підставі довіреності від 06.10.2014 року від імені ОСОБА_3 , рахунок закритий 04.08.2015 року. Грошові кошти, які надійшли на депозитний рахунок № НОМЕР_2 від 06.07.2016 року за період з 06.07.2016 року по 06.03.2018 року видані ОСОБА_1 на підставі довіреності №128 від 17.05.2016 року від імені ОСОБА_3 , рахунок закритий 06.03.2018 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що грошові кошти були зняті позивачкою за довіреністю відповідача уже після придбання спірної квартири і не можуть бути покладні в основу доказуванні придбання квартири за особисті грошові кошти позивача за зустрічним позовом, оскільки не прив`язані до вказаного договору в часі. Окрім того, даний факт підтверджує наявність між сторонами спільного побуту, взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може буди вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.2 та ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору сумі 1800,00грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 57, 60-61, 69-71СК України, ст. 368,372 ЦК України, керуючись ст. ст. 4-7, 9-13, 76-79, 141, 258-259,263-265ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за:

ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_16 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 1 800,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко