У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника - адвоката Яцюка М.В. із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість в сумі11 399 грн. На погашення боргу в добровільному порядку ОСОБА_1 було здійснено платежі на погашення боргу на загальну суму 1500 грн.08.12.2020 року ОСОБА_1 отримав від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення основної винагороди. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження з нього відбувається стягнення боргу із врахуванням добровільно погашених сум в загальному розмірі 9999 грн., що не відповідає реальному боргу станом на день винесення постанови, оскільки після сплати ОСОБА_2 1500грн., сума боргу, яка повинна примусово стягуватися повинна становити 9899 грн. Вважає, що оскільки відсутній обов`язок відповідача по сплаті саме боргу, що вказаний у виконавчому листі та у постанові про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на ст. 432 ЦПК України, просив визнати виконавчий лист виданий Черкаським районним судом Черкаської області від 12.10.2020 року по справі №707/2998/19 таким, що не підлягає виконанню.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином .

Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заперечення, відповідно яких, зазначив, що дійсно, ОСОБА_1 добровільно сплачено борг у розмірі - 1500,00 грн.На дату подання заяви від 04.11.2020р. про примусове виконання рішення ТОВ «Споживчий центр» було враховано сплачений ОСОБА_1 борг у розмірі - 1400,00 грн., що підтверджується і постановою приватного виконавця від 02.12.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 - 9999,00 грн., а не 11399,00 грн. яка зазначена у виконавчому листі. Останній платіж в сумі - 100,00 грн. не був врахований приватним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, оскільки він був сплачений ОСОБА_1 після подання ТОВ «Споживчий центр» заяви про примусове виконання рішення. Товариство листом від 05.01.2021р. повідомило приватного виконавця, що сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає - 9899,00 грн. з врахуванням останнього платежу в розмірі - 100,00 грн. Таким чином, приватний виконавець повідомлений про часткове добровільне погашення боргу ОСОБА_1 в розмірі - 1500,00 грн. і дана сума буде врахована при виконанні виконавчого листа, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні заяви.

Приватний виконавець Чупис Т.П. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином .

Відповідно до ст.432 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2020 року у справі № 707/2998/19 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість в розмірі 6400,00 грн. та штраф в розмірі 4999,00 грн. за кредитним договором № 19.10.2018-100004464, а разом 11 399,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 707/2998/19 від 12.10.2020 року, який буд пред`явлений до виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2020 року.

На погашення боргу в добровільному порядку ОСОБА_1 було здійснено платежі на погашення боргу на загальну суму 1500 грн., що підтверджується квитанціями № ПН1516617 від 25.05.2020р., №0.0..1 від 20.07.2020р., №0.0..1 від 17.08.2020р., №0.0..1 від 14.09.2020р.,№0.0..1 від 12.11.2020р.

Згідно заяви від 04.11.2020р. про примусове виконання рішення ТОВ «Споживчий центр» було враховано сплачений ОСОБА_1 борг у розмірі - 1400,00 грн., що підтверджується і постановою приватного виконавця від 02.12.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 - 9999 грн.

Згідно заяви 05.01.2021р. ТОВ «Споживчий центр» повідомило приватного виконавця, що сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає - 9899,00 грн. з врахуванням останнього платежу в розмірі - 100,00 грн.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

До того ж, стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно із ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

За висновками постанови Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього ж Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст.26 Закону).

Аналізуючи вказані положення Закону, суд приходить до висновку про те, що примусове виконання приватним виконавцем виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 не було в добровільному порядку виконано рішення суду, що зумовило початок процедури його примусового виконання.

При цьому суд також враховує, що пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання є правом стягувача та Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому, добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Враховуючи, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2020 року набрало законної сили, його не змінено та не скасовано, здійснюється його примусове виконання в рамках виконавчого провадження №63789717, боржником не надано доказів щодо виконання рішення суду в повному обсязі, виконавчий лист не є таким, що виданий помилково, оскільки його зміст узгоджується з резолютивною частиною рішення суду, то визнання виконавчого листа у вказаній справі таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених у заяві ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на приписи ст.ст.129,129-1 Конституції України.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного та цивільно- процесуального законодавства, оскільки судом не встановлено наявність обставин та передбачених процесуальним законом підстав, відповідно до ст. 432 ЦПК України, права ОСОБА_1 як боржника не порушені та захисту в судовому порядку не підлягають, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.258-261,432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом ухвали, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. А. Смоляр