Ухвала

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 285/998/20

провадження № 61-7925св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Гарантбуд», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Гарантбуд», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про застосування наслідків недійсності правочину

за касаційною скаргою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року у складі судді Михайловської А. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, після зміни предмета позову, просив стягнути на свою користь у порядку застосування наслідків недійсного правочину із держави Україна в особі Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Новоград-Волинський МВ ДВС ЦЗ МУМЮ (м. Хмельницький)) грошові кошти у розмірі 1 423 191,20 грн та з держави Україна в особі Міністерства юстиції України - у розмірі 74 904,80 грн, що були сплачені на користь Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр») як гарантійний внесок за участь в торгах, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 18 травня 2015 року ДП «Інформаційний центр» провело електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2 960,7 кв. м на АДРЕСА_1 . За результатами проведення цих торгів, переможцем яких став він, складено протокол від 18 травня 2015 року № 81635, 04 червня 2015 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (далі - ВДВС Новоград-Волинського МУЮ) склав акт про проведені торги, на підставі якого йому було видано свідоцтво про право власності на комплекс будівель на АДРЕСА_1 , посвідчене 19 червня 2015 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області. Проте рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2018 року у справі № 285/3414/17 визнано недійсними та скасовано акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 04 червня 2015 року та свідоцтво про право власності від 19 червня 2015 року на цей комплекс будівель, видане на його ім`я.

Він як переможець електронних торгів від 18 травня 2015 року № 81635 сплатив грошові кошти у розмірі 1 498 096,00 грн (74 904,80 грн - на користь ДП «Інформаційний центр» як гарантій внесок за участь у торгах та 1 423 191, 20 грн - за придбання майна на торгах на користь ВДВС Новоград-Волинського МУЮ, тобто загальну вартість придбаного майна, а саме комплексу будівель на АДРЕСА_1 . Проте після визнання електронних торгів недійсними кошти, які сплачені ним за придбане на торгах майно, йому не були повернуті. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області рішенням від 24 грудня 2020 року позов задовольнив частково.

Стягнув з держави Україна в особі Новоград-Волинського МВ ДВС ЦЗ МУМЮ (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 423 191,20 грн у порядку застосування наслідків недійсності правочину. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що у спірному випадку продавцем арештованого майна виступає орган ДВС й та обставина, що після реалізації цього майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє орган ДВС статусу продавця у спірних правовідносинах. Дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину. У разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції. Враховуючи зазначене, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню сплачені ним на рахунок відділу ДВС за придбане майно кошти у розмірі 1 423 191,20 грн.

При цьому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у частині стягнення з держави України в особі Міністерства юстиції України коштів у розмірі 74 904,80 грн, які були сплачені на користь ДП «Інформаційний центр» як гарантійний внесок за участь у торгах, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Інформаційний центр» з 16 вересня 2015 року перебуває у стані припинення. При цьому особа, яка призначена головою ліквідаційної комісії ДП «Інформаційний центр», за клопотанням позивача та/або його представника до участі у справі не залучена.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Житомирський апеляційний суд постановою від 06 квітня 2021 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з Новоград-Волинського МВ ДВС ЦЗ МУМЮ (м. Хмельницький) як продавця майна, реалізованого на прилюдних торгах, на користь покупця ОСОБА_1 1 423 191,20 грн в порядку застосування реституції.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що майно він продав ОСОБА_2 , і він не є власником майна, на правильність судового рішення не впливають, оскільки факт відчуження ним майна не позбавляє його права отримати сплачені кошти за правочином, який судовим рішенням визнаний недійсним. Крім того, постановою Апеляційного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ПАТ «Гарантбуд» комплекс будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1 , що, у свою чергу, не позбавляє його права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, сплачених за договором від 29 березня 2016 року.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У травні 2021 року Новоград-Волинський МВ ДВС ЦЗ МУМЮ (м. Хмельницький) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в задоволеній частині вимог позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження вказує те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що прилюдні торги з продажу арештованого майна є багатостороннім правочином і належать до угод купівлі-продажу, де платником коштів за реалізоване нерухоме майно був позивач, а безпосереднім кінцевим одержувачем та набувачем спірної суми цих коштів є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), в свою чергу, відповідачем у цій справі не залучений, ВДВС Новоград-Волинського МУЮ, який був лише проміжним отримувачем цих коштів і здійснив їх подальше перерахування стягувачу (банку), крім суми виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій.

Разом з тим факт набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 червня 2016 року у справі № 906/773/15 про визнання електронних торгів недійсними також свідчить про те, що саме з цього часу відпала правова підстава знаходження спірної суми коштів у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» як стягувача у процедурі реалізації з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна боржника ПАТ «Гарантбуд» та ВДВС Новоград-Волинського МУЮ як організатора проведення виконавчих дій в ході виконавчого провадження про стягнення боргу.

Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та виконавча служба після визнання прилюдних торгів недійсними зобов`язані повернути отримані ними грошові кошти, а саме 1 269 719,27 грн - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та 153 471,93 грн (126 971,93 + 26 500,00) - виконавча служба оскільки підстава для перерахування цих коштів на рахунки вказаних осіб відпала. При цьому грошові кошти набуті ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», з яким ОСОБА_1 не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, а тому у банку виникло кондикційне зобов`язання перед ОСОБА_1 з повернення майна, підстава набуття якого згодом припинила існувати.

У червні 2021 року Міністерство юстиції України подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило скасувати рішення місцевого суду в задоволеній частині позову і розподілі судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Рішення місцевого суду в іншій частині позовних вимог просило залишити без змін.

У червні 2021 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» також подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити в силі, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наявним у матеріалах справи.

У вересні 2021 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подало додаткові пояснення до відзиву на касаційну скаргу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

31 травня 2021 року справа № 285/998/20 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22 вересня 2021 року суддею-доповідачем визначено Зайцева А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 18 травня 2015 року ДП «Інформаційний центр» провело електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2 960,7 кв. м на АДРЕСА_1 . Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 18 травня 2015 року № 81635 їх переможцем став ОСОБА_1 .

Згідно з платіжним дорученням від 14 травня 2015 року № 20 ОСОБА_1 сплатив за участь у торгах на користь ДП «Інформаційний центр» 74 904,80 грн.

На підставі платіжного доручення від 29 травня 2015 року № 12 ОСОБА_1 сплатив на користь ВДВС Новоград-Волинського МУЮ 1 423 191,20 грн за придбання майна на СЕТАМ згідно з протоколом від 18 травня 2015 року № 81635, лот № 63594, ЄДРВП № 37302905.

З акта про проведені електронні торги, затвердженого в.о. начальника ВДВС Новоград-Волинського МУЮ відомо, що 18 травня 2015 року відбулися електронні торги, організовані та проведені ДП «Інформаційний Центр», переможцем яких став ОСОБА_1 .

На підставі акта про проведені прилюдні торги від 04 червня 2015 року державний виконавець ВДВС Новоград-Волинського МУЮ видав Седлецькому Р. А. свідоцтво про право власності на комплекс будівель на АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Новоград- Волинського міського нотаріального округу Житомирської області 19 червня 2015 року та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 39377250.

29 березня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено два договори купівлі-продажу комплексу будівель загальною площею 2 960,7 кв. м на АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 червня 2016 року у справі № 906/773/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року, задоволено позов ПАТ «Гарантбуд» та визнано недійсними електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2 960,7 кв. м, розташованих на АДРЕСА_1 , що оформлені протоколом про електронні торги від 18 травня 2015 року № 81635.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2018 року у справі № 285/3414/17 частково задоволено позов ПАТ «Гарантбуд». Визнано недійсними та скасовано акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 04 червня 2015 року та свідоцтво про право власності від 19.06.2015 року на комплекс будівель на АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 . У задоволені позовних вимог про скасування реєстрації права власності на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29 березня 2016 року та витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_2 комплексу будівель на АДРЕСА_1 - відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2018 року у частині відмови в задоволенні вимог про скасування реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ПАТ «Гарантбуд» комплекс будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 як правову підставу повернення йому грошових коштів, сплачених на виконання недійсного договору, зазначив статтю 216 ЦК України, яка передбачає обов`язок кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину.

2. Позиція Верховного Суду

Підставою касаційного оскарження у цій справі Новоград-Волинський МВ ДВС ЦЗ МУМЮ (м. Хмельницький) вказував те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно тоді, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У пункті 4 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Результат аналізу пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку), то касаційне провадження закривається.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинним на час проведення прилюдних торгів (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 52 Закону № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону № 606-XIV реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Виходячи з результату аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою - третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Згідно з частинами першою та другою статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правила статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією, яка проводить прилюдні торги.

У разі, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак, і продавцем є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відповідно, і продавцем, є спеціалізована організація.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16-ц (провадження № 61-31591св18).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що ВДВС Новоград-Волинського МУЮ виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець, і за рішенням суду такі електронні торги визнані недійсними. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що сплачена позивачем сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на його користь саме з виконавчої служби (в межах заявлених ним вимог до вказаного відповідача).

Такого самого висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20), від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21) від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19) та інших.

Таким чином, Верховний Суд у своїх постановах вже неодноразово викладав висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (Рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, § 47).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що існують висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах,і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року, його виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 285/998/20 за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Гарантбуд», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про застосування наслідків недійсності правочину.

Поновити виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов