ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3645/20 Головуючий суддя І інстанції Попрас В. О.
Провадження № 22-ц/818/2062/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 рокупо цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал», ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «Квартал» на його користь грошові кошти у розмірі 2300 доларів США, що еквівалентні 56994 грн, та сплачений судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 16.10.2019 року позивач передав за розпискою працівнику ТОВ «Квартал» 3500 доларів США в якості гарантій виконання позивачем зобов`язань по оплаті заборгованості комунальних платежів по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами розписки від 16.10.2019р. у разі невиконання продавцем зобов`язань до 16.12.2019р.ТОВ «Квартал» передає відповідачу ОСОБА_1 , як покупцю квартири вищезазначену грошову суму для вирішення спірних питань. Відповідач ОСОБА_1 погодилась з цим, підписавши розписку від 16.10.2019р. Позивач ОСОБА_2 сплатив суми заборгованості по комунальним платежам. Однак, незважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 виконав зобов`язання, працівник ТОВ «Квартал» частково передав грошові кошти, зазначені в розписці від 16.10.2019р. відповідачу ОСОБА_1 , чим порушив умови розписки.

Зазначає, що у подальшому працівник ТОВ «Квартал» повернув позивачу 1200 доларів США. Решту - 2300 доларів позивачу повернуто не було, оскільки відповідач ОСОБА_1 вважає, що за квартирою числяться заборгованості з комунальних платежів. Однак, борг, який зазначається у квитанціях КП «Харківські теплові мережі», не відносить до боргів позивача, а є боргом попередніх власників. Оскільки відсутня заборгованість позивача з комунальних платежів, позивач просить повернути йому 2300 доларів США, який до теперішнього часу не повернутий.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, та просила стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 877,61 грн, моральну шкоду у розмірі 7651,26 грн та сплачений судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 16.10.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відповідно до умов договору купівлі-продажу зобов`язався повністю сплатити комунальні платежі до 16.12.2019р. Суму у розмірі еквівалент 3500 доларів США ОСОБА_2 залишив на зберігання в агентстві ТОВ «Квартал». 23.12.2019р. в агентстві ТОВ «Квартал» ОСОБА_2 надав докази про сплату ним боргу на суму 1200 доларів США. Залишок боргу по комунальним платежам в сумі 52652,90 грн агентство видало ОСОБА_1 , що є залишком залишку боргів по комунальним платежам. В день укладання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 не заперечував та визнав усю суму боргу. В договорі купівлі-продажу квартири від 16.10.2019р. зазначено, що своїм підписом продавець стверджує, що не має ніяких претензій фінансового та майнового характеру до покупця. ОСОБА_1 вважає, що цим позовом ОСОБА_2 намагається змінити умови договору купівлі-продажу квартири. При укладанні договору купівлі-продажу квартири ніяких прав ОСОБА_2 порушено не було. Купуючи квартиру з торгів ОСОБА_2 мав змогу вимагати від продавця докази того, що борги попереднього власника не перейшли до нього, як це зробила ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 погодився на це, надавши залог для погашення комунальних боргів та підписавши договір купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 грубо порушує її майнові права, та своїми діями завдає їй моральну шкоду, яка виходячи з зробленого нею розрахунку, глибини, характеру та тривалості душевних страждань, та нервових переживань, істотності недотриманих благ, складає 7651,26 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 . Крім того, на складання зустрічної позовної заяви, заперечення на позов, заяви на поновлення строку, клопотання про порушення підсудності, аналіз та ознайомлення із законодавством, прибуття до суду для подачі документів витрачено 31 година, що складає 877,61 грн, які ОСОБА_1 також просить стягнути з ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2300 доларів США, що еквівалентно 56994 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати , задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд не надав оцінки та не звернув уваги та не застосував положення ч.1 ст.13 ЦК України, яке передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором.

Вказує, що позивач не заперечував та визнав суму боргу по комунальним платежам, доказом цього є розписка від 16.10.2019 року, яку позивач надав суду.

Зауважує, що в договорі купівлі-продажу від 16.10.2019 року зазначено, що продавець не має ніяких претензій фінансового та майнового характеру до покупця.

Зазначає, що вона виконала усі умови договору, інших зобов`язань у неї перед ОСОБА_3 не має.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Квартал» - Лучко Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 було сплачено комунальні послуги з 25.06.2018 року по 16.10.2019 року . Зауважує, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не передбачено договором купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 16.10.2019, згідно якого ОСОБА_1 стала власником квартири по АДРЕСА_1 , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника та згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України.

На підтвердження своєї позиції послався на правові висновки, які були викладені у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19.

Вказує, що ОСОБА_1 підписала розписку від 16.10.2019 року, тим самим погодилась з умовами викладеними в розписці. ОСОБА_2 виконав умови розписки, як власник квартири сплатив заборгованість за період, коли квартири перебувала у його власності.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем проведено оплату заборгованості за комунальні послуги, обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги законодавством та договором купівлі-продажу не передбачено, тому ОСОБА_1 отримала 2300 доларів США помилково.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з недоведеності спричиненої ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , продавець нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 передав ТОВ «Квартал» грошову суму в розмірі 3500 доларів США в якості гарантії виконання продавцем оплати заборгованості з комунальних платежів в строк до 16.12.2019р. Сума гарантій повертається продавцю у разі повного та своєчасного виконання вказаних зобов`язань, про що була складена розписка, підписана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та представником ТОВ «Квартал» Глущенко Л.І.

25.06.2018р. позивач ОСОБА_2 став власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва, виданого 25.06.2018 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2018р.

Згідно наданих позивачем квитанцій 18.12.2019р., 20.12.2019р., 21.12.2019р., 23.12.2019р. за адресою: АДРЕСА_1 було оплачені комунальні послуги, а саме: за газ природний станом на листопад 2019 у розмірі 1557,14грн, за вивіз сміття станом на листопад 2019 у розмірі 1050,86 грн, квартплата за період з червня 2018 по жовтень 2019 у розмірі 2200 грн, за холодну воду станом на жовтень 2019 у розмірі 6000 грн, за опалення за період липень 2018 по листопад 2019 у розмірі 9255,00 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Саме до такого висновку щодо застосування згаданих норм матеріального права дійшов КЦС ВС у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № № 686/6276/19, цей висновок відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує в цій справі з огляду на аналогічні обставини спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набув 25.06.2018 року, тобто власником квартири позивач був з 25.06.2019 року по 16.10.2019 року, тому за змістом ст.ст. 11, 322 ЦПК України у ОСОБА_2 виникло зобов`язання сплатити за комунальні послуги, які надавалися за вказаною адресою у зазначений період.

Відповідач не надала до суду доказів про те, що у згаданому договорі покупець - позивач ОСОБА_2 прийняв обов`язок сплатити борги, які мав попередній власник цієї квартири.

Згідно копії договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2019 року, укладеного між представником ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як покупця, сторони домовилися про наміри укласти договір купівлі-продажу згаданої 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка містить обов`язок продавця у п. 2.1.2 погасити заборгованість з усіх видів комунальних платежів за об`єктом, що продається не пізніше 18.12.2019 чи у термін не більше двох місяців з моменту підписання договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу повинен бути підписаний не пізніше 18.10.2019, п. 2.1.4. Для виконання зобов`язань за договором, взятих на себе Продавцем за даним договором (оплата заборгованості за комунальних платежів, оплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору та зняти з реєстрації всіх проживаючих в об`єкті нерухомості, що продається і т.д.) Покупець в момент укладання договору передає продавцю грошову суму у еквіваленті 1000 доларів США (а.с. 32).

Зі змісту розписки від 16.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , як продавець квартири передав ТОВ «Квартал» грошову суму в розмірі 3500 доларів США в якості гарантії виконання продавцем оплати заборгованості з комунальних платежів, та сума гарантій повертається продавцю у разі повного та своєчасного виконання вказаних зобов`язань.

Відповідач ОСОБА_1 підписала зазначену розписку без застережень, тим самим погодившись з такими умовами, які не містять обов`язку ОСОБА_2 сплатити борги попереднього власника квартири.

З копій квитанції від 18.12.2019р., 20.12.2019р., 21.12.2019р., 23.12.2019р. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 було оплачені комунальні послуги, а саме: за газ природний станом на листопад 2019 у розмірі 1557,14грн, за вивіз сміття станом на листопад 2019 у розмірі 1050,86 грн, квартплата за період з червня 2018 по жовтень 2019 у розмірі 2200 грн, за холодну воду станом на жовтень 2019 у розмірі 6000 грн, за опалення за період липень 2018 по листопад 2019 у розмірі 9255,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 проведено оплату заборгованості за комунальні платежі, які виникли за період перебування квартири в його власності, тому колегія суддів погоджується з тим, що позивач виконав обов`язок щодо сплати за комунальні платежі, які викладені у розписці від 16 жовтня 2019 року. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.10.2019 року не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що відповідно до згаданої правової позиції КЦС ВС у постанові від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19 не покладає на позивача додаткових обов`язків по сплаті заборгованості до набуття ним у власність згаданої квартири у попереднього власника.

В матеріалах справи наявна копія рукописної розписки від 23.12.2019, згідно якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_6 грошову суму у розмірі 52652,90 грн, що є еквівалентом 2300 доларів США у зв`язку з тим, що дана сума була отримана ОСОБА_6 при укладенні правочину ( «на сделке», рос. мовою оригіналу) при придбанні квартири за адресою АДРЕСА_1 16.10.2019 в рахунок погашення заборгованості по комунальним платежам Оскільки дані зобов`язання згідно договору купівлі-продажу не були виконані до 16.12.2019, то дана сума була передані мені (а.с. 5). Сторони не оспорювали зміст цієї розписки.

Відповідно до ст. 1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Наявні у справі докази не свідчать про обов`язок ОСОБА_2 сплачувати заборгованість за той період, коли він не був власником згаданої квартири, тому колегія суддів вважає встановленим, що відпали правові підстави для отримання ОСОБА_1 зазначеної у вказаній розписці від 23.12.2019 грошової суми 52652,90 грн, тому відповідно до вказаної норми ст. 1212 ЦК України суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача ці кошти, як безпідставно набуті.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не надала до суду визначених у ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, що діями ОСОБА_2 відповідачу спричинено майнову та моральну шкоду.

Таким чином доводи скарги є недоведеними і тому колегія суддів їх відхиляє.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.