Номер провадження: 22-ц/813/9927/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15347/20

Номер провадження: 22-ц/813/9927/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Домусчі Л. В. 29 червня 2021 року про забезпечення позову,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст вимог

У вересні 2021 року Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/79490/74/79905 від 14 серпня 2007 року у сумі 23 0913 доларів 20 центів США звернути стягнення, у порядку Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме на - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна підчас проведення виконавчих дій (а. с. 1 - 10).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2020 року в порядку процесуального правонаступництва здійснено заміну сторони позивача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал».

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» звернулося до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 106,6 кв. м., житловою - 53,4 кв. м., яка на час звернення із даною заявою належить на праві приватної власності новому власнику ОСОБА_1 ..

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим що, 14.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №014/79790/74/79905, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 395 850,00 доларів США, строком до - 14.08.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, що витікають із умов Кредитного договору № 014/79790/74/79905, 14 серпня 2007 року між Банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку майнові права на квартиру за будівельним номером АДРЕСА_2 , загальною площею - 178,66 кв. м., разом з усіма її приналежностями та поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання/перепланування, реконструкції та/або добудови або на інше новозбудоване майно, яке стане власністю Іпотекодавця внаслідок виконання ТОВ «ЮНІК» своїх зобов`язань за Договором № ВС5/Р-1 про інвестування, укладеного між ТОВ «ЮНІК» та ПП «Прогресс-Риелт» від 01.11.2005 року, та за Договором № ВС/Р-50 про інвестування від 12.01.2006 року, з Додатковою угодою від 09.08.2007 року до Договору № ВС/Р-50 про інвестування від 12.01.2006 року, укладеного між ПП «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_2 від 12.01.2006 року.

Згідно умов п. 2.1. Кредитного договору кредитні кошти були видані на інвестування квартири за будівельною адресою - АДРЕСА_3 , що знаходиться на 9-10 поверсі, в секції 2, загальною площею - 178,66 кв. м..

Всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме - не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим Кредитор наразі змушений звернутись до суду з позовом, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У ході отримання інформації щодо стану Предмету іпотеки, Банку стало відомо, що на підставі Договору №ВС/Р-50 від 12.01.2006 року, додаткової угоди від 29.12.2008 року, акту приймання передачі від 29.02.2008 року ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності від 30.12.2009 року, серія 844386 на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 88 - 90).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29 червня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 100,6 кв. м., житловою площею - 53,4 кв. м., що належить ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2020 року встановлено, що зазначена квартира перейшла від ОСОБА_2 у власність третій особі - ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №811 від 17.02.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю.. Невжиття заходу забезпечення позову може призвести до неможливості виконання ймовірного рішення суду (а. с. 93 - 95).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) при розгляді зовсім ідентичного клопотання у судовому засіданні 30.04.21 р. Приморським районним судом м. Одеси було встановлено: «...що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 100,6

кв. м., житловою площею - 53,4 кв. м., є нерухомим майном, що належить

ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . Тому, на неї не може

бути звернено стягнення на користь Банка в рахунок погашення боргів

ОСОБА_2 ....». До такого ж висновку дійшов Одеський Апеляційний суд при розгляді у рамках справи №522/14724/20 за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю осіб, які можуть набути статусу учасників справи - відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви; 2) одна й та ж сама заява була розглянута судом і прийнято по ній рішення вже у третє. Разом з тим, у перші два рази судом було відмовлено у задоволенні заяви. З яких саме підстав суд, розглядаючи заяву про забезпечення утретє, змінив думку у мотивувальній частині вказано не було зовсім, що говорить про упереджене ставлення суду при розгляді даної заяви, грубе порушення як норм діючого законодавства України так і прав та інтересів апелянта особисто (а. с. 98 - 100).

2.4 Позиція інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

2.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року про забезпечення позову (а. с. 117).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2021 року призначено справу до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 118).

У судовому засіданні адвокат Суворова Ю.І., діюча від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3.Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Згідно обґрунтування заяви про забезпечення позову, а також листа юридичного департаменту Одеської міської ради від 24.10.2019 року, вбачається, що Свідоцтво про право власності від 30.12.2009 року, серія НОМЕР_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , було видано ОСОБА_2 на підставі Договору № ВС/Р-50 про інвестування від 12.01.2006 року, додаткової угоди від 29.12.2008 року, акту приймання передачі від 29.02.2008 року (а.с.40). Саме вказана квартира є предметом позову.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2020 року встановлено, що зазначена квартира перейшла у власність третій особі - ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №811 від 17.02.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. (а. с. 41).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини 9 статті 150 ЦПК України, майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований місцевим судом спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.

Судом першої інстанції було дотримано правил співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вищенаведеними вимогами позову.

Доводи апелянта про те, що розглядаючи справи тричі, суди приймали різні рішення щодо забезпечення позову колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до ст. ст. 16, 23 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаного доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4.Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367,368,374,375,381,382,383,384,389,390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе