Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1229/17 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А. М.
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області, ухвалене 24 травня 2021 року суддею Збаражським А.М. у смт. Хорошів, повний текст рішення складено 03 червня 2021 року,

у справі №276/1229/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності на транспортний засіб,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , у якому, з урахуванням заяви від 31 січня 2019 року (т.1 а.с. 80-86), просив:

визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е, зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000, напівпричіп NUOVA ОМТ 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 , напівпричіп КОД ТЗ 8716 398000, марка KOGEL SN 24, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

поділити спільне набуте під час шлюбу майно шляхом присудження грошової компенсації ОСОБА_3 замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на вказане рухоме майно, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 219436,50 грн;

припинити за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на спірні транспортні засоби;

вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачкою перебували у шлюбі з 13.01.1974 по 26.10.2012. У 2004 році придбали у власність: вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е, зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000; напівпричіп NUOVA ОМТ 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 ; напівпричіп КОД ТЗ 8716 398000, марка KOGEL SN 24, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Після розлучення відповідачка в усній формі запевнила, що все майно знаходиться в неї. Проте, наприкінці осені 2015 року йому стало відомо, що один з причепів ОСОБА_1 у 2010 році здала на металобрухт, а вантажний автомобіль та напівпричепи продала без укладення письмового договору та його згоди ОСОБА_4 . Звернувшись до правоохоронних органів, ОСОБА_3 отримав висновок від 02.03.2016 про проведення перевірки, з якого він дізнався, що відповідач на власний розсуд розпорядилась спільно набутим за час шлюбу майном. В добровільному порядку вирішити спір відповідачка не бажає.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е, зеленого кольору ДН3 НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000, напівпричіп NUOVA ОМТ 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 , напівпричіп КОД ТЗ 8716 398000, марка KOGEL SN 24, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 . Поділено спільне набуте під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майно шляхом присудження грошової компенсації ОСОБА_3 замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е, зеленого кольору ДН310144 ВВ, об`єм двигуна V-12000, напівпричіп NUOVA ОМТ 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 , напівпричіп КОД ТЗ 8716 398000, марка KOGEL SN 24, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 219436,50 грн грошової компенсації замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на вказане рухоме майно та припинено за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на це майно. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

На його думку, позивач зловживає правом звернення до суду із даним позовом, оскільки у справі №276/1182/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ боргів подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (грошових коштів, набутих подружжям під час шлюбу) вже вирішено питання про поділ спільного майна подружжя. Під час розгляду справи №276/1182/15-ц ОСОБА_3 знав про існування зареєстрованого за відповідачкою майна, але не включив його до всього об`єму спільно набутого під час шлюбу майна та боргів подружжя, чим визнав його особистим майном ОСОБА_1 . При цьому, останній не заявив відповідного клопотання про збільшення позовних вимог та включення до предмету позову спірного рухомого майна, які є предметом позову у справі №276/1229/17, що суперечить засадам цивільного судочинства. Витребувавши матеріали цивільної справи №276/1182/15-ц, суд першої інстанції не надав правової оцінки повторності звернення позивача із позовом про поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 також вказав, що даний позов пред`явлено до суду через п`ять років після розірвання шлюбу. Про існування спірного майна зареєстрованого за відповідачкою позивачу було відомо на момент розірвання шлюбу, справа про поділ майна та боргів подружжя розглядалась судом з 2015 по 2017 рік, рішення у цій справі є чинним. Тому вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеним позовом. Про застосування позовної давності було заявлено у відзиві на позовну заяву, однак суд першої інстанції таке клопотання проігнорував.

Окрім того, вказав, що ОСОБА_3 долучив до позовної заяви докази, які підтверджують, що власником спірних транспортних засобів є ОСОБА_1 , яка здійснює підприємницьку діяльність із надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів мобільним транспортом. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність в сфері автомобільного вантажного транспорту з 17.09.2001 до 20.01.2017. Будь-яке майно, яке придбано відповідачем як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності є особистою приватною власністю такої особи, оскільки придбано за її особисті кошти. Тому, вважає, що вимоги позивача щодо поділу особистого майна відповідачки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також зазначив, що ОСОБА_3 долучив до справи документи про продаж транспортних засобів в 2010-2011 роках, тобто під час перебування у шлюбі. Отже, на момент звернення до суду із позовом таке майно фактично було відсутнє. З відповіді ТСЦ МВС № 1843 від 09.02.2021 № 128 (т.1 а.с.183), окрім транспортних засобів зареєстрованих за ОСОБА_1 , зазначено інші транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_3 та придбані під час шлюбу (про що відповідачці стало відомо під час ознайомлення із матеріалами справи). Даний факт також проігнорований судом. В нього є також сумніви щодо достовірності наданої позивачем копії довідки від гр. ОСОБА_5 від 06.11.2015, про огляд оригіналу якої в суді першої інстанції заявлено клопотання, проте ОСОБА_3 не надав цього документа.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність та правильність висновків суду першої інстанції. На його думку, суд обґрунтовано визнав спірне майно спільним майном подружжя та стягнув на його користь грошову компенсацію Ѕ частини його вартості. Також, вказав, що посилання на пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки про порушення свого права він дізнався, отримавши 02.03.2016 висновок органів поліції за його зверненням щодо встановлення місцезнаходження транспорту, а в суд звернувся у 2017 році без порушення відповідних строків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 13.01.1974 по 26.10.2012 перебували в шлюбі (т.1 а.с.32).

28 жовтня 2003 року ОСОБА_1 , як власнику, видано свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а саме: на вантажний автомобіль VOLVO FH-12,1989 року випуску, сідловий тягач Е, зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_5 , об`єм двигуна V-12000, та напівпричіп NUOVA ОМТ 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу від 28.10.2003: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 та інформацією, наданою територіальним сервісним центром МВС №1843 - обліковими картками приватного АМТ з д.н.з НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (т.1 а.с.11, 184, 186).

Згідно уніфікованої митної декларації МД-1 серії КА №872798 від 30.01.2008 та Акту про проведення митного огляду транспортного засобу від 26.01.2008 ОСОБА_1 набула у власність напівпричип КОД ТЗ 8716 398000, марки KOGEL SN 24, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_4 .

Відповідно до облікової картки приватного АМТ, сформованої 15.01.2021 Територіальним сервісним центром МВС №1843, 22.02.2011 проведено перереєстрацію напівпричепа марки KOGEL SN 24, 1998 року випуску, з власника ОСОБА_1 на нового - ОСОБА_4 (т.1 а.с. 188-189).

Зі змісту довідки від 06.11.2015 та висновку Володарсько-Волинського ВП Коростишівського відділу ГУНП в Житомирській області про проведення перевірки по повідомленню ОСОБА_3 , затвердженого 02.03.2016, встановлено, що директор фірми ПП «Моноліт» ОСОБА_5 в травні 2010 року прийняв на металобрухт напівпричіп марки NUOVA ОМТ вагою 7600 кг від ОСОБА_1 (т.1 а.с.28, 96).

Згідно висновку про вартість майна, виданого ФОП-оцінювачем ОСОБА_6 , вартість спірного майна станом на 11.12.2017 становить 438873,40 грн, зокрема: вартість вантажного автомобіля VOLVO FH-12 - 158364 грн, напівпричепу NUOVA ОМТ - 136558,40 грн, напівпричепу марки KOGEL SN 24 - 143951 грн (т.1 а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбано сторонами під час шлюбу, а тому таке майно є їх спільним сумісним та підлягає поділу. Оскільки, ОСОБА_1 цим майном розпорядилася на власний розсуд без згоди ОСОБА_3 , то в порядку поділу майна слід стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію замість його Ѕ частки у праві спільної сумісної власності відповідно до висновку про вартість майна. Суд також вказав про безпідставність доводів відповідача щодо зловживання позивачем процесуальними правами і пропуск останнім строку позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , оскільки вважав його неналежним відповідачем у даному спорі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст.60, 62, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, суд обґрунтовано виходив з того, що спірне майно є спільним майном подружжя, а відповідачем не доведено придбання цього майна за особисті грошові кошти.

Проте, вирішуючи спір щодо поділу спільного майна подружжя, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Так, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

ОСОБА_3 у позовній заяві стверджував, що восени 2015 року дізнався про те, що відповідачка у травні 2010 року здала напівпричеп NUOVA ОМТ в металобрухт. На підтвердження вказаних обставин надав до позовної заяви копію довідки від 06.11.2015, яка підписана ОСОБА_5 , про те, що він, працюючи директором ПП «Моноліт», у травні 2010 року прийняв від ОСОБА_1 на металобрухт напівпричіп марки NUOVA ОМТ вагою 7600 кг на суму 16000 грн (т.1 а.с. 28). Також позивач надав суду висновок Володарсько-Волинського ВП Коростишівського відділу ГУНП в Житомирській області про проведення перевірки по повідомленню ОСОБА_3 , затверджений 02.03.2016 (т.1 а.с. 29), згідно якого ОСОБА_1 правоохоронним органам пояснила, що дійсно у травні 2010 року здала це рухоме майно на металобазу ОСОБА_5 у металобрухт, а грошові кошти в сумі 16000 грн спрямувала на погашення кредиту, який отримувала на придбання спірного майна, і про це був обізнаний її чоловік.

Також матеріалами справи підтверджено, що напівпричіп марки KOGEL SN 24 ОСОБА_1 22.02.2011 відчужила ОСОБА_4 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як свідчать матеріали справи, спірне майно, а саме напівпричіп NUOVA ОМТ та напівпричіп марки KOGEL SN 24 відчужені під час перебування сторін у шлюбі. Проте, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 використала це майно та грошові кошти, отримані за нього, на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, ОСОБА_3 не надав. При цьому, наданий позивачем висновок правоохоронних органів від 02.03.2016 не може бути достатнім доказом, який підтверджує такі обставини.

Тому, правові підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що вантажний автомобіль VOLVO FH-12 на даний час зареєстрований за ОСОБА_1 . Як пояснила остання вона відчужила цей автомобіль ОСОБА_4 . Проте, нею не надано належних доказів, які б підтверджували дану обставину. Оформлення генеральної довіреності Медведь Г.Д. на ОСОБА_4 на вказаний транспортний засіб, як зазначено у поясненнях останнього правоохоронним органам, посилання на які містяться у висновку про проведену перевірку, не свідчить про продаж цього автомобіля та зміну власника у розумінні норм чинного законодавства.

Вартість даного автомобіля встановлена висновком про вартість майна ФОП-оцінювача ОСОБА_6 і становить 158364 грн. Таку вартість відповідачка не спростувала, клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи не заявляла.

Таким чином, даний автомобіль, який є спільним майном подружжя, підлягає поділу шляхом стягнення з відповідачки грошової компенсації замість Ѕ частки позивача у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб -вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 в сумі 79182 грн.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення в порядку поділу спільного майна подружжя з відповідачки на користь позивача грошової компенсації замість його Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 в сумі 79182 грн та припинення за позивачем права спільної сумісної власності на цей транспортний засіб.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 932,67 грн судових витрат (пропорційно до задоволених позовних вимог) по сплаті судового збору за подання позову до суду та витребування доказів (36,08% від 2585 грн, т.1 а.с. 1, 79), а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2104 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги з огляду на її часткове задоволення (63,92% від 3291,60 грн).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач зловживає правом звернення до суду із даним позовом, є безпідставними, оскільки у справі №276/1182/15-ц вирішувався спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ боргів подружжя (про стягнення з ОСОБА_3 коштів, сплачених ОСОБА_1 за кредитними договорам, що використані в інтересах сім`ї) та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ грошових коштів, набутих подружжям під час шлюбу (стягнення з ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, у зв`язку з тим, що вони не використовувались в інтересах сім`ї). Питання про поділ спільного спірного майна подружжя у цій справі не вирішувалось. Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року (т.1 а.с. 70-73) та витребуваними для огляду судом апеляційної інстанції матеріалами цивільної справи №276/1182/15-ц.

Посилання у апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи таке.

Статтями 256-257, 261 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.2 ст.72 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18) та Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження №61-5400св19).

Оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_3 дізнався з висновку правоохоронних органів від 02.03.2016, а з позовом до суду звернувся 19.12.2017, посилання відповідачки на ту обставину, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеним позовом, є безпідставними.

При цьому, обізнаність про наявність майна на час розірвання шлюбу та розгляд справи №276/1182/15-ц не вказує на те, що позивач знав або міг знати про порушення його прав.

Оскільки ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний за її особисті кошти, не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, доводи апеляційної скарги про те, що таке майно, яке придбано відповідачкою як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності є її особистою приватною власністю, є безпідставними.

Посилання у апеляційній скарзі на наявність інших транспортних засобів, набутих під час шлюбу та зареєстрованих за позивачем, про які відповідачка дізналась під час розгляду даної справи, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки таке майно не є предметом розгляду даної справи.

Підстави для задоволення позову до ОСОБА_4 відсутні, оскільки транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги на наявність підстав для задоволення позову в частині поділу спірного автомобіля не впливають.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості його Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб -вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000, в сумі 79182 грн.

Припинити за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на транспортний засіб - вантажний автомобіль VOLVO, FH-12 сідловий тягач Е зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-12000.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 932,67 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2104 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.