КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 квітня 2021 року (суддя Українець В.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 25 779грн 57коп. та судових витрат у розмірі 2 102грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 5 травня 2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC9 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку із чим станом на 11 травня 2020р. виникла заборгованість за кредитом у розмірі 14 998грн 23коп. та за відсотками у розмірі 10 781грн 34коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 9 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідач у анкеті-заяві підтвердила своїм підписом факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язувалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, а з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитом, а тому ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Також позивач стверджує, що відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначені основні умови кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 травня 2018р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, в якій погодилася, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені.

Також 5 травня 2018р. ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту запрограмою «Кредитна картка», в якому підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних нею умов кредитування.

Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50 000грн, наданого на споживчі цілі, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців з пільговою процентною ставкою 0,01відсотка на місяць та процентною ставкою за межами пільгового періоду 46,8 % відсотків річних (по картці «Універсальна») та 44,4% річних (по картці «Універсальна Голд»).

Пунктом 5 паспорту споживчого кредиту визначений порядок повернення кредиту - щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.

Пунктом 6 паспорту споживчого кредиту визначена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 7,8% у місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) - для картки «Універсальна»; та 7,4% у місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) - для картки «Універсальна Голд».

Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 11 травня 2020р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованостіза кредитом у розмірі 14 998грн 23коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 10 781грн 34коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору, погодження всіх істотних умов договору, видачі відповідачу кредитної картки та коштів, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, підписана відповідачем анкета-заява не містить даних про розмір наданого кредиту, а тому не може свідчити про факт укладення кредитного договору, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних

умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із п. 1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Тобто, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту) є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, чинній на час укладення договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати

процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Однак, матеріали справи не містять копії договору про споживчий кредит, укладений сторонами та підписаний відповідачем, а додана до позову копія анкети-заяви не містить істотних умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, що свідчить про укладення кредитного договору та погодження його істотних умов, колегія суддів вважає безпідставними, так як у пункті 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, паспорт споживчого кредиту не є кредитним договором, який повинен укладатися сторонами відповідно до положень статей 12 та 13 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, у підписаному ОСОБА_1 паспорті споживчого кредиту містяться умови кредитування для двох різних типів кредитного продукту: для картки «Універсальна» та для картки «Універсальна Голд». Однак, позивачем суду не надано доказів видачі відповідачу кредитної картки та її типу.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості підтверджує видачу відповідачу кредиту та користування відповідачем кредитними коштами, часткове погашення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми

доказами (ст.77-80 ЦПК України).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного суду у справі № 200/5647/18).

Разом з цим, позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано виписку із рахунку відповідача.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, зобов`язання позичальника повернути кошти виникає тільки у разі надання таких коштів кредитодавцем, а відтак позивач повинен був надати суду першої інстанції докази у підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів.

Однак, доказів надання відповідачу кредитних коштів або користування кредитними коштами до позовної заяви додані позивачем не були.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не врахована практика Верховного Суду, за якою паспорт споживчого кредиту вважається невід`ємною частиною кредитного договору та підтверджує укладення сторонами кредитного договору, і погодження сторонами договору всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як практика Верховного Суду по даній категорії справ не є однозначною, що підтверджується ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі 393/126/20.

Крім того, у даній справі позивачем не надано суду першої інстанції жодного доказу у підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, її типу, видачі кредитних коштів або користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк