Справа № 544/1816/21
№ пров. 2/544/492/2021
Номер рядка звіту 65
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 906704 від 21.04.2008 він є власником будинку АДРЕСА_1 . У данному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка з моменту реєстрації 24.07.2012 у даному будинку не проживає, останнє вдоме місце проживання м. Київ. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки позивачу невідоме місце перебування відповідача, ніяких зв`язків з останьою він не підтримує. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у нього виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, тому він просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позивача у судове засідання не з`явився, до суду надіслала заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВКК № 906704 виданого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області від 21 квітня 2008 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 4).

Вищезазаначене також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18654955 від 25.04.2008 ( а.с. 5).

У належному позивачу будинку з 24.07.2012 зареєстрована ОСОБА_2 , проте з дати реєстрації у даному будинку не проживає ( а.с. 6, 13).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує про те, що реєстрація відповідачата створює йому певні незручності, зокрема, перешкоджає позивачу реалізувати свої майнові права.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

Вказана особа не належать до членів сім`ї позивача.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім`ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Судом встановлено, що відповідач у належному позивачу будинку ніколи не проживав.

Таким чином, оскільки відповідач понад дев`ять років не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя Ю.О. Ощинська