__________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2119/14-ц
Провадження № 4-с/947/6/21
УХВАЛА

22.01.2021

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представників сторін адвоката Трусов А.С., Єршова О.Є. і державного виконавця Анісімової А.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за скаргою

ОСОБА_1 на постанову начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвої С.О. про перевірку виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського райсуду м. Одеси зі скаргою на постанову начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвої С.О. про перевірку виконавчого провадження №54939543 щодо примусового виконання виконавчого листа №520/2119/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини. Скаржник також вимагає скасувати розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , виконаний державним виконавцем Кудряшовим В.Ю. 01.12.2020 року в рамках виконавчого провадження №54939543 та зобов`язати державного виконавця провести розрахунок заборгованості по аліментам без урахування виписок АТ КБ «Приватбанк», наданих боржником ОСОБА_2 за період з 2016 року по 2018 рік.

У відповідності до положень ст.33 ЦПК України скаргу розподілено судді Калашніковій О.І.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 11.12.2020 року відкрите провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби і справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Трусов А.С., підтримуючи вимоги скаржника, стверджував, що державний виконавець неправомірно прийняв, як доказ сплати аліментів на утримання дитини, банківську виписку з рахунку ОСОБА_2 , де отримувачем аліментів вказано малолітнього ОСОБА_4 , 2008 року народження, а начальник Другого Київського ВДВС Васильєва С.О. в постанові про перевірку виконавчого провадження вказала про відсутність документів про належність рахунку, на який вносились грошові кошти, малолітньому ОСОБА_5 , але постановою від 01.12.2020 року визнала дії старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Кудряшова П.Ю. такими, що в цілому відповідають ЗУ «Про виконавче провадження». Після винесення постанови про перевірку виконавчого провадження, державний виконавець Кудряшов П.Ю. сформував розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2008 року народження за період з грудня місяця 2018 року по листопад 2020 року з урахуванням банківських виписок з рахунку боржника. Сторона скаржника доводить, що дії керівника відділу виконавчої служби і дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не відповідають вимогам ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження».

Боржник ОСОБА_2 та його представник також вважають скаргу ОСОБА_1 безпідставною і звертають увагу суду на порушення скаржником строків звернення до суду на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам за період з 2016 року по 2018 рік.

Судом встановлено: заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 (Основаної) до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Судовим рішенням стягнуть з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 (Основаної) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2008 року народження аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку батька, але не менше 30 % (нині 50%) прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2014 року до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 отримала виконавчий лист 19.09.2017 року і 18.10.2017 року пред`явила його до відділу виконавчої служби для примусового виконання. 19.10.2017 року державний виконавець Другого Київського ВДВС Георгієв В.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №520/2119/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 .

01.11.2017 року боржник ОСОБА_2 письмовою заявою повідомив державного виконавця, що з 2014 року не має постійної роботи, з періодичних заробітків сплачує аліменти на утримання дитини шляхом зарахування грошових коштів на рахунок, відкритий на ім`я малолітнього сина ОСОБА_4 ,2008 року народження в ПАТ КБ «Приватбанк». До заяви боржник додав виписки в банківського рахунку і стверджував, що за період з липня 2016 року по жовтень 2017 року він сплатив аліментів на суму 26934 грн. 21.11.2017 року ОСОБА_1 в своїй заяві на ім`я державного виконавця Георгієва В.І. зазначила, що їй відомо про відкритий боржником рахунок на ім`я малолітнього сина ОСОБА_4 . Разом з тим стягувач доводила, що батько у відповідності до банківських правил отримав на відкритий рахунок малолітньої дитини дві банківські картки (на ім`я дитини і своє ім`я) і самостійно розпоряджався коштами дитини, тому вона ОСОБА_1 у вищевказаний період отримала аліментів на утримання дитини 7630 грн., а грошові кошти в сумі 19304 грн. ОСОБА_2 лише проводив через банківський рахунок дитини.

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження №54939543 за період з 1 грудня 2017 року по 12 липня 2018 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС неодноразово виконувався розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини. Так, станом на 02.04.2018 року розмір заборгованості складав 17960, 95 грн., станом на 12.07.2018 року розмір заборгованості складав 17381,95 грн., станом на 31.10.2018 року заборгованість складала 7101 грн. (розрахунок від 05.10.2018 року ОСОБА_1 отримала 24.10.2019 року а.с.159). Розпорядження державного виконавця свідчать, що з 02.05.2018 року ОСОБА_2 погашав борг і сплачував поточні аліменти (а.с. виконавчого провадження 114-136). Грошові кошти зараховувались на р/р №292………..9100, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк». 09.11.2018 року державний виконавець встановив відсутність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів (а.с.162) і 22.11.2018 року виніс постанови про скасування тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, про скасування тимчасового обмеження у праві полювання, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

30.11.2020 року ОСОБА_1 оскаржила дії державного виконавця до начальника Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і вимагала скасувати розрахунки заборгованості, сформовані державним виконавцем Кудряшовим П.Ю. у виконавчому провадженні №54939543 з урахуванням виписок АТ КБ «Приватбанк», наданих боржником у період з 2016-2018 роки та зобов`язати державного виконавця сформувати нові розрахунки за вказаний період без врахування виписок банку. 01.12.2020 року начальник Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Васильєва С.О. винесла постанову про перевірку виконавчого провадження і визнала дії старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Кудряшова П.Ю. по примусовому виконанню виконавчого листа №520/2119/14-ц такими, що в цілому відповідають ЗУ «Про виконавче провадження».

Дослідивши надані сторона докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга не є обґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» .

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Частина третя цієї статті передбачає, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.З метою забезпечення належного контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем Законом України "Про виконавче провадження" посадовим особам державної виконавчої служби надано право проводити перевірку законності виконавчого провадження. Однією з підстав для проведення зазначеної перевірки є розгляд скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. За результатами розгляду скарги начальник відділу органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову. Постанова про перевірку, проведення чи результат перевірки виконавчого провадження може бути оскаржена до вищестоящої посадової особи органів державної виконавчої служби або до суду.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Частиною 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За змістом статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця.

Досліджені судом матеріали виконавчого провадження №№54939543 свідчать, що державні виконавці Другого Київського ВДВС Георгієв В.І. з грудня 2017 року, а з липня місяця 2018 року ОСОБА_7 виконували розрахунки заборгованості ОСОБА_2 по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.195 СК України і ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунки заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , сформовані державним виконавцем 05.10.2018 року (за період з 2014 року по вересень 2018 року) і 15.10.2019 року (за період з грудня 2018 року по вересень 2019 року) були отримані стягувачем ОСОБА_1 24.10.2019 року, що підтверджується особистим підписом стягувача (а.с. виконавчого провадження 158-161).

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 р. у справі № 401/3734/16-ц, від 22 квітня 2020 р. у справі № 523/7815/18, від 15 липня 2020 р. у справі № 645/5637/15-ц дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Стаття 449 ЦПК України визначає строки для звернення зі скаргою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів за період з 2016 року по 2018 рік з порушенням встановлених законом строків. Питання про поновлення пропущеного строку скаржниця не ставила.

Таким чином, постанова начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвої С.О. про перевірку виконавчого провадження №54939543 щодо примусового виконання виконавчого листа №520/2119/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини від 01.12.2020 року відповідає фактичним обставинам виконавчого провадження і вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Щодо вимог скаржника про скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 01.12.2020 року та зобов`язання державного виконавця провести розрахунок заборгованості без урахування виписок Банку, суд зазначає наступне. Ст.179 СК України визначає «аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України». Матеріали виконавчого провадження свідчать, що неповнолітній ОСОБА_8 є своя банківська картка, на його ім`я відкритий банківський рахунок, на який батько ОСОБА_2 здійснював перерахування грошових коштів, що відповідає вимогам закону. Про оплату аліментів у такий спосіб стягувачу було відомо з 2017 року, про що вона сама вказує у своїй заяві від грудня 2017 року на ім`я державного виконавця, але ОСОБА_1 такі дії боржника не оскаржувала до виникнення спору між нею і ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_9 . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 і в цій частині є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1,ч.3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу та якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. У даному випадку, суд визнає дії державного виконавця щодо виготовлення розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина такими, що відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» і такими, що не порушують права та інтереси стягувача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Визнати скаргу ОСОБА_1 на постанову начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвої С.О. про перевірку виконавчого провадження необґрунтованою і залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 25.01.2021 року.

Суддя Калашнікова О. І.