Провадження номер № 2/0186/55/21
Справа № 186/1534/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 06 жовтня 2001 року, рішенням суду від 19 лютого 2018 року їх шлюб було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Старший син проживає з ним та знаходиться на його утриманні.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року по справі №186/342/18 було стягнуто з відповідача на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання. Відповідач тривалий час не сплачувала аліменти.

ІНФОРМАЦІЯ_3 їх сину ОСОБА_3 виповнилося 18 років, в зв`язку з чим, 29 липня 2020 року виконавче провадження було закінчене. Однак, заборгованість по сплаті аліментів залишилася не виплачена відповідачем та йому було рекомендовано звернутися до суду про її стягнення.

Станом на 15 липня 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 14 744,32 гривні, яку він просить стягнути з відповідача. Крім того, ним приведено розрахунок пені в зв`язку з простроченням сплати аліментів за період з 01 лютого 2019 року по 15 липня 2020 року включно, розмір якої становить 6 746,75 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по аліментах в сумі 14 744,32 гривні, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 6 746,75 гривень та судовий збір по справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність та відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги є безпідставними, вона їх не визнає, оскільки судовим наказом суду від 21 листопада 2017 року були стягнуті з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання дітей: сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітка, щомісячно, до повноліття дітей.

Рішенням суду від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати аліментів на її користь на утримання старшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки, в зв`язку з тим, що син, на час ухвалення рішення, постійно проживав разом з батьком та ухвалено про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки щомісячно, до його повноліття.

Після досягнення сином повноліття працівники виконавчої служби повідомили їй про закриття виконавчого провадження, про існування боргу по аліментах їй не повідомили, постанову про закриття виконавчого провадження позивач не оскаржував.

20 грудня 2020 року вона отримала вказаний позов. До нього додано "документ", який має назву заборгованість по в/л №186/342/18 від 06 листопада 2018 року. Вважає вказаний доказ недопустимим, бо він не містить назви установи, яка її видала та дати видачі, інших доказів про існування за нею заборгованості зі сплати аліментів не надано. Подвійне стягнення аліментів не допускається, аліменти були стягнуті з неї рішенням суду, стягнення заборгованості по аліментах не передбачене.

Позивачем надано постанову про закінчення виконавчого провадження, вказаний документ не містить інформації про існування за нею заборгованості по аліментах.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів про існування заборгованості зі сплати аліментів, вважає безпідставною і похідну від цього позову вимогу щодо нарахування пені на такий вид невиконання зобов`язання боржником.

Просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позову.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 75,80,84,86,180-183, 191 СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Отже утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги, є природним обов`язком батьків.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторонами не оспорюються обставини справи щодо подружнього життя, батьківства дитини та необхідності сплати аліментів відповідачем, тому перевірки судом підлягають лише обставини обсягу та періодів фактичної сплати аліментів відповідачем, підстав, можливості та правильності нарахування пені у відповідності до ст.196 СК України.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 лютого 2019 року по 15 липня 2020 року в розмірі 14 744,32 гривні, суд приходить до наступного.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/342/18 від 02 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2019 року, підтверджується, що з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син сторін, ОСОБА_3 , досяг повноліття.

29 липня 2020 року Першотравенським МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №57820301 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , в зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Довідкою про заборгованість по в/л №186/342/18 від 06 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 , підписаною начальником відділу Є.Бухтіяровою та закріпленою гербовою печаткою Першотравенського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), яку суд вважає належним, допустимим та достатнім доказом по справі, в розумінні ст.ст.76-79 ЦПК України, підтверджується, що станом на 14 липня 2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь позивача по виконавчому листу №186/342/18 від 06 листопада 2018 року становить 14 744,32 гривні.

На підставі ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, перелік яких міститься в ч.9 ст.71 вказаного Закону України.

Згідно з ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ч.3 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. В свою чергу ст. 187 СК України визначає порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто за його заявою, а не на підставі рішення суду.

Крім того, згідно п.7 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

В постанові про закінчення виконавчого провадження від 29 липня 2020 року зазначено про право сторін оскаржити вказану постанову у порядку та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження", в разі наявності для цього правових підстав.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом, як є у цьому випадку, повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, а відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, що нараховується на заборгованість зі сплати аліментів, суд приходить до наступного.

Згідно ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові №572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року відійшла від правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України у справах, та зазначила, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачувала нерегулярно, в зв`язку з чим утворилася заборгованість з її вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, остання суду не надала. Станом на 14 липня 2020 року відповідач не погасила заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача в розмірі 14 744,32 гривень.

У частині 1 статті 20 СК України зазначено, що до вимог, які випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. Отже, строк позовної давності не застосовується до правовідносин, які регулюються статтями 194 - 197 СК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, а тому він має право на стягнення неустойки (пені). Розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2019 року по 14 липня 2020 року включно ( в межах заявленого строку позовних вимог) складатиме:

64 153,41 гривні = (2551,01х1%х530 днів прострочення) + (751,86х1%х502) + (1159,56х1%х471)+ (1169,56х1%х441) + (1169,56х1%х410) + (1169,56х1%х380) + (1169,56х1%х349) + (1169,56х1%х319) + (1169,56х1%х288) + (1169,56х1%х258) + (1169,56х1%х227) + (1378,96х1%х196) + (1378,96х1%х167) + (1378,96х1%х136) + (1378,96х1%х106) + (1378,96х1%х75) + (1378,96х1%х45) + (622,76х1%х14).

Станом на 14 липня 2020 року включно розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становив 14 744,32 гривень, на виконання приписів ст.196 СК України - пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, підлягала б стягненню пеня в розмірі 14 744,32 гривень, однак, враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 746,75 гривень, оцінюючи докази у їх сукупності, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовільнити, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню за прострочення зобов`язання по сплаті аліментів в сумі 6 746,75 гривень.

Розмір неустойки може бути зменшений, якщо відповідач визнає неустойку, але посилається на обставини матеріального та сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру неустойки, однак відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження свого матеріального та сімейного становища, відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі, тобто обставини для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів на даний час відсутні.

Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду в частині стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів, позовні вимоги в цій частині задоволені повністю, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 гривень, оскільки позов подано 18 листопада 2020 року. Крім того, позивачем при пред`явленні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, в задоволенні цієї частини позовних вимог йому відмовлено, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 6, 9, 18, 76, 77, 78, 79, 80, 89, 258, 263, 264 ЦПК України, ст.ст.150,181,196 СК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом №186/342/18 від 02 листопада 2018 року, за період з 01 лютого 2019 року по 14 липня 2020 року включно, в розмірі 6 746 (шести тисяч семиста сорока шести) гривень 75 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 840 (восьмиста сорока) гривень 80 копійок.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при пред`явленні позову до суду, - залишити за останнім.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.