Справа № 263/8873/21
Провадження № 2/263/2163/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Філянець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь на відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг грошові кошти у розмірі 1893,50 грн., а також моральну шкоду к розмірі 15000 грн.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона володіє 54/100 частини і є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право на житло № НОМЕР_1 від 06 січня 1994 року, виданим державним підприємством з ремонту та експлуатації житлофонду «Житловик», у яке внесені зміни приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С. щодо частки власності на квартиру, а також Витягом про державну реєстрацію прав № 35663154, яке видане Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 28 вересня 2012 року, договором про поділ нерухомого майна (частки квартири), що є спільною сумісною власністю № 3276 від 07 жовтня 2015 року, договором дарування № 3277 від 07 жовтня 2015 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45228446 від 07 жовтня 2015 року, № 45231640 від 07 жовтня 2015 року, № 45234716 від 07 жовтня 2015 року та технічним паспортом на квартиру. Інша частина квартири АДРЕСА_1 , а саме 46/100 частин належала ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою № 87 від 12 червня 2012 року, яка видана Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» та у подальшому продана ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які володіють частиною квартири, але фактично у ній не проживають, так як мешкають у іншій. З жовтня 2019 року останні знаходять та надають свою частину квартири в оренду третім особам, без погодження із нею як співвласником спільної сумісної власності. Зазначає, що вона єдина сплачує комунальні послуги. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з моменту придбання частки квартири періодично псують майно: виводили з ладу холодильник, крани у ванній кімнаті, газову колонку, двері до кімнати, залишали увімкнутим світло на цілу добу, якогось пристрою для намотування світла тощо. Зазначені факти підтверджуються неодноразовими викликами поліції, що також можуть підтвердити свідки. За період з жовтня 2019 року по грудень 2020 року включно нею сплачено за житлово-комунальні послуги 3787 грн., а саме: газопостачання 964,31 грн., водопостачання 1102,47 грн., електропостачання 1403,90 грн., розподіл газу 316,32 грн. Вказує, що вона не отримує постійний дохід, до червня 2021 року перебувала на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості, а витрати на комунальні послуги є дуже великими для неї. При зверненні на гарячу лінію АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та урядову гарячу лінію щодо вирішення питання про відокремлення лінії з електропостачання, встановлення окремого лічильника та оформлення особистого рахунку щодо сплати з електропостачання роз`яснено, що це необхідно вирішувати спільно із співвласниками квартири. у зв`язку із пошкодженням холодильника просить стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 15000 гривень.

ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилаюсь на наступне. Вказує, що позивачкою порушені вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України: не зазначена серія та номер паспорту, тому у позові слід відмовити, про що винести відповідну ухвалу. З наданих суду документів убачається, що власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є троє співвласників. Їй на підставі договору купівлі-продажу належить 46/100 частини, проте вона займає лише одну кімнату розміром 13,3 кв.м, решту площі займає позивачка із дочкою, яка встановила у коридорі додаткові двері, позбавивши її квадратних метрів. При цьому вона справно сплачує комунальні послуги та бажає звернутися із зустрічними позовом про стягнення з позивачки за користування її житловою площею. У зазначеній квартирі вона не проживає, оскільки позивачкою створені нестерпні умови, яка постійно влаштовує скандали і сварки із сусідами з будь-якого приводу. З ОСОБА_1 у неї вкрай негативні стосунки і вона намагається з нею не спілкуватися, квартира розділена між трьома співвласниками, вона сплачує комунальні послуги за квадратні метри, які належать їй на праві власності, сплачує їх своєчасно, заборгованості не має. Оскільки особові рахунки на газ та електропостачання не розділені, то враховуючи те, що вона у квартирі не проживає, такими не користується та не сплачує. У 2019-2020 році вона намагалась здати квартиру знайомим на їхнє прохання, але ОСОБА_1 довела їх скандалами та вони з`їхали. Перед тим, як з`їхати ОСОБА_5 в повному обсязі розрахувалась із ОСОБА_1 за електроенергію, газ, воду і навіть у більшому обсязі, чим було використано. На підтвердження її слів сама заявниця надала розписки про отримання нею грошових коштів за зазначені послуги, які брала з них щомісячно. У спірній квартирі зареєстровані лише ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 липня 2021 року зазначену позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивачки ОСОБА_7 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Бодягін І.Б. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки, просив відмовити у задоволенні позову.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності сторін.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 січня 1994 року, виданого державним підприємством з ремонту та експлуатації житлофонду «Житловик», квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , загальна площа квартири складає 22,7 кв.м.

З Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 35663154 від 28 вересня 2012 року, видно, що власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06 січня 1994 року 54/400 частин; ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06 січня 1994 року 54/400 частин; ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06 січня 1994 року 54/400 частин; ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06 січня 1994 року 54/400 частин.

07 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 укладений договір про поділ майна (частки квартири), що є спільною сумісною власністю, зокрема, що їх частки у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю, і вважають, що їх частки у праві спільної власності на цю квартиру є рівними, тобто по 54/400 часток кожного, квартира складається із двох жилих кімнат, житлова площа 25,7 кв.м, загальна площа 43,0 кв.м. У п. 7 договору зазначено, що комунальні послуги, податки, страхові внески та інші платежі, щодо вказаної в цьому договорі частки квартири, власники будуть сплачувати порівну, договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С.

07 жовтня 2021 року укладений договір дарування, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_1 54/200 часток квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С.

З Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 45228446 від 07 жовтня 2015 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , розмір частки 54/400.

З Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 45231640 від 07 жовтня 2015 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної сумісної власності належить ОСОБА_1 , розмір частки 54/400.

З Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 45234716 від 07 жовтня 2015 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної сумісної власності належить ОСОБА_1 , розмір частки 54/200.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 19 серпня 2021 року, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 - розмір частки 46/100, ОСОБА_1 - розмір частки 54/200 та 54/400, ОСОБА_6 - розмір частки 54/400.

Таким чином, на теперішній час указаною квартирою володіють троє співвласників - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Згідно з розпискою ОСОБА_1 , остання отримала від ОСОБА_5 , яка винаймає квартиру у ОСОБА_10 , частково сплату за користування світлом, водою, газом за вересень 2019 року, у розмірі 200 грн., по показникам лічильників сума за вересень 2019 року склала 278,85 грн., претензій до ОСОБА_5 та її чоловіка не має.

Згідно з розпискою ОСОБА_1 , остання отримала від ОСОБА_5 , яка винаймає квартиру у ОСОБА_10 , частково сплату за користування світлом, водою, газом за період з 01 по 09 жовтня 2019 року у розмірі 100 грн. Оплата здійснена через переїзд до іншої квартири, претензій до ОСОБА_5 та її чоловіка не має. Покази лічильників: газ - 1291 куб, вода - 857 куб, світло - 966 кВт.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією від 14 липня 2021 року № 20-13.07-0351, наданою Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради.

ОСОБА_1 працює гардеробником у КЗ «Донецькій академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь), за період з листопада 2020 року по березень 2021 року отримала дохід у розмірі 27031,33 грн., що підтверджується довідкою від 09 липня 2021 року № 54, виданою КЗ «Донецькій академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь).

З квітня 2021 року по червень 2021 року ОСОБА_1 перебувала на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості, дохід останньої за період з 07 квітня 2021 року по 07 червня 2021 становить 1833,32 грн., що підтверджується, довідкою від 08 липня 2021 року, виданою Маріупольськім міським центром зайнятості.

Департаментом розвитку базових галузей промисловості надана відповідь ОСОБА_11 01 березня 2021 року, у якій зазначено, що останній надані роз`яснення щодо фіксації об`ємів спожитої електричної енергії окремим електролічильником, на 2 аркушах в одному примірнику, роз`яснений порядок оскарження.

Позивачкою до позовної заяви долучено копії квитанції: за жовтень 2019 рік на суму 55,17 грн. за газопостачання; за листопад 2019 року на суму 75,90 грн. за газопостачання; за грудень 2019 року на суму 42,95 грн. за газопостачання; за січень 2020 року на суму 89,88 грн. за газопостачання; за лютий 2020 року на суму 45,05 грн. за газопостачання; за березень 2020 року на суму 34,61 грн. за газопостачання; за квітень 2020 року на суму 44,55 грн. за газопостачання; за травень 2020 року на суму 38,33 грн. за газопостачання; за червень 2020 року на суму 44,22 грн. за газопостачання; за липень 2020 року на суму 17,95 грн. за газопостачання; за серпень 2020 року на суму 44 грн. за газопостачання; за вересень 2020 року на суму 54,50 грн. за газопостачання; за жовтень 2020 року на суму 81,29 грн. за газопостачання; за листопад 2020 року на суму 77,76 грн. за газопостачання; за грудень 2020 року на суму 77,76 грн. за газопостачання; за січень 2021 року на суму 69,12 грн. за газопостачання; за розподіл газу за січень та лютий 2020 року у розмірі 28 грн., березень 2020 року у розмірі 13,78 грн., за травень 2020 року у розмірі 13,78 грн., за червень 2020 року у розмірі 13,78 грн., за липень 2020 року у розмірі 15,81 грн., за серпень 2020 року у розмірі 15,81 грн., за вересень 2020 року у розмірі 15, 81 грн., за жовтень 2020 року у розмірі 15,81 грн., за листопада 2020 року у розмірі 15,81 грн., за грудень 2020 року у розмірі 11,72 грн., за січень 2021 року у розмірі 20,35 грн., за лютий 2021 року у розмірі 20,35 грн., за березень у розмірі 20,35 грн., за квітень 2021 року у розмірі 20,38 грн., за травень 2021 року у розмірі 20,35 грн., за червень 2021 року у розмірі 20,35 грн.; за послуги водопостачання за жовтень 2019 року на суму 45,94 грн., за листопад 2019 року на суму 91,87 грн., за грудень 2019 року на суму 45,95 грн., за січень 2020 року на суму 91,87 грн., за лютий 2020 року на суму 45,94 грн., за березня 2020 року на суму 68,90 грн., за квітень 2020 року на суму 114,84 грн., за травень 2020 року на суму 68,90 грн., за червень 2020 року на суму 91,87 грн., за липень 2020 року на суму 91,87 грн., за серпень 2020 року на суму 45,94 грн., за вересень 2020 року на суму 68,90 грн., за жовтень 2020 року на суму 68,90 грн., за листопад 2020 року на суму 45,94 грн., за грудень 2020 року на суму 68,90 грн., за січень 2021 року на суми 45,94 грн.; за електропостачання за жовтень 2019 року на суму 100,82 грн., за листопад 2019 року на суму 95,88 грн., за грудень 2019 року на суму 49,50 грн., за січень 2020 року на суму 70,20 грн., за лютий 2020 року на суму 61,20 грн., за березень 2020 року на суму 67,05 грн., за квітень 2020 року на суму 79,20 грн., за травень 2020 року на суму 77,85 грн., за червень 2020 року на суму 76,50 грн., за липень 2020 року на суму 127,47 грн., за серпень 2020 року на суму 76,95 грн., за вересень 2020 року на суму 79,20 грн., за жовтень 2020 року на суму 74,70 грн., за жовтень, листопада 2020 року на суму 65,25 грн., за грудень 2020 року на суму 142,53 грн., за січень 2021 року на суму 159,60 грн.

Також ОСОБА_1 долучено відповідь Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за фактом звернення 11 грудня 2020 року, 12 грудня 2020 року, 16 грудня 2020 року, 18 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року, 13 січня 2021 року, 14 січня 2021 року, 18 січня 2021 року, 20 січня 2021 року, 22 січня 2021 року щодо конфлікту із співвласником квартири, сусідом, пошкодження майна, перешкоджанню електропостачання. За фактом пошкодження холодильнику за адресою: АДРЕСА_1 , відомості внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 за ч. 1 ст. 185 КК України.

Так відповідачем надана довідка, видана головою ОСББ «Білий парус Азова» про те, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті послуг по квартирі АДРЕСА_3 .

З акту перевірки платежів ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком № НОМЕР_2 заборгованість за період опалення та водопостачання за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року відсутня, а також долучено копію квитанції про сплату опалення за червень 2021 року на суму 1950 грн.

Представником позивачки ОСОБА_7 долучено договір найму житлового приміщення (1/2 частини) від 15 серпня 2019 року, з якого видно, що ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_5 договір найму квартири: АДРЕСА_1 , орендна плата на місяць складає 3200 грн., при цьому останнього аркуша такий не містить, а також договір найму від 23 серпня 2019 року, у якому вказані лише паспортні дані відповідачки та не містять відомостей щодо наймача квартири.

Також представником позивачки ОСОБА_7 долучені фото, на деяких з яких зазначена дата та час, підпис, на що саме повинен звернути увагу суд такі не місять, а також первісного стану.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власницею 54/200 та 54/400 частин квартири, ОСОБА_6 - 54/400 частин, а ОСОБА_2 46/100 частин, а тому повинні виконувати обов`язок по утриманню майна згідно із своєю часткою та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з 2019 року ОСОБА_2 у спірній квартирі не мешкає та, відповідно, не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також з постачання електричної енергії.

Тобто, у цьому випадку використання газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії мало місце лише для потреб ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які проживають та зареєстровані у спірній квартирі, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами в розумінні статті 360 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, не користується вищезазначеними послугами, а оплата за їхнє використання здійснюється відповідно до кількості спожитих послуг саме ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі та користується ними разом із іншим співвласником - ОСОБА_6 , суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату всіх комунальних послуг.

Послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, які самостійно сплачуються ОСОБА_2 , на підтвердження чого додані відповідні квитанції, а позивачкою у свою чергу вимоги щодо стягнення за ці послуги не порушувались.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У той же час у тексті позовної заяви ОСОБА_1 вказує на ОСОБА_4 як на співвласника квартири, проте не визначила його статус як співвідповідача у справі, у подальшому не подавала клопотань про залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості відповідача. Таким чином, позивачка визначила суб`єктний склад сторін на власний розсуд, а всупереч вимогам ст. 51 ЦПК України суд не в праві залучати до справи відповідача за власною ініціативою.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн., суд виходить з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачка просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 15000 грн., яку обґрунтовує тим, що у неї пошкоджений холодильник, крани, дверні замки до її кімнати. У 2021 році вона була вимушена купити новий холодильник та встановити його у своїй кімнаті. А також у зв`язку із зверненням до правоохоронних органів для з`ясування усіх обставин та притягнення співвласників до відповідальності у неї похитнувся емоційний стан.

На підтвердження вказаних обставин останньою долучено копію квитанції на суму 6698 грн. від 10 квітня 2021 року про придбання холодильника.

При цьому у відповіді Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області зазначено, що за фактом пошкодження холодильнику за адресою: АДРЕСА_1 , відомості внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка). Однак відомостей щодо особи/осіб, які вчинили вказане правопорушення, руху справи суду не представлено.

Представником позивачки ОСОБА_7 долучені фото, на деяких з яких зазначена власноруч дата та час, підпис, на що саме повинен звернути увагу суд такі не місять.

Проте позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність у неї моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідачки), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідачки) та вини відповідачки в її заподіянні.

Враховуючи докази, надані позивачкою, вимоги законодавства, з огляду на усталену судову практику, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 332, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 76-80, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Є.С. Ікорська