Справа №463/8231/21
Провадження №2/463/1516/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудаков Д. І.

за участю секретаря судового засідання Ліпчанської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товарситва «Перший Український міжнародний банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Степанівна про визнання виконавчого напису таким,що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису №16807 від 25 липня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2011 між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків, якого є АТ «Перший Український міжнародний банк» укладено кредитний договір № 0721. У липні 2019 року АТ «ПУМБ» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни з заявою про вчинення виконавчого напису щодо боржника ОСОБА_1 , у звязку із невиконанням ним кредитного договору № 0721. 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 16807, за яким загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» СКЛАДАЄ 34 099,57 гривень.

Позивач вважає такий незаконним та таким, що не підлягає до виконання, з тих підстав, що обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника. Так останній вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, перед вчиненням виконавчого напису стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Проте, жодних таких повідомлень від відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором, позивач не отримував. Окрім цього 30.042021, 15.07.2021 позивач звертався із заявою до АТ «ПУМБ» про надання письмового звіту про рух коштів по кредитному договору 0721 від 09.09.2011 та копії копії кредитного договору 0721 від 09.09.2021, однак відповіді так і неотримав. Зі звіту по транзакціях з використання/без використання БПК, вбачається, що станом на 30.04.2021 року баланс за рахунком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 дорівнює 0.00 гривень. Останню транзакцію було проведено 07.09.2018 року, таким чином станом на 25.07.2019 у ОСОБА_1 відсутня заборгованоість за кредитним договором. Враховуючи наведене просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 22 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20.09.2021 за правилами загального позовного провадження ухвалою суду від 20.09.2021 закрито підготовче провадження, а справу призначеного до судового розгляду, задоволено клопотання про витребуванння доказів, а саме копії кредитного договору 0721 від 09.09.2011.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не скерував, клопотання про відкладення не подавав.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення не подавала.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №16807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» 34 099,57 грн заборгованості за кредитним договором 0721 від 09.09.2011.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року № 310/9293/15.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не погоджується із сумою боргу та така не є безспірною. Окрім цього 30.042021, 15.07.2021 позивач звертався із заявою до АТ «ПУМБ» про надання письмового звіту про рух коштів по кредитному договору 0721 від 09.09.2011 та копії кредитного договору 0721 від 09.09.2021. Однак відповіді не отримав. Зі звіту по транзакціях з використання/без використання БПК, вбачається, що станом на 30.04.2021 року баланс за рахунком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 дорівнює 0.00 гривень. Останню транзакцію було проведено 07.09.2018 року, таким чином станом на 25.07.2019 у ОСОБА_1 відсутня заборгованоість за кредитним договором. Відповідачем дані обставини не заперечуються та не спростовані, документи на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис на адресу суду не скеровано.

Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось з порушенням вимоги закону про безспірність заборгованості. Та як встановлено судом відсутності самої заборгованості по кредиту на час вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Отже, керуючись принципом змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що вчинення виконавчого напису №16807 від 25 липня 2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, суперечить положенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Решота Володимир Володимирович на підставі договору про надання правничої допомоги № 27/01/21 від 21.01.2021 згідно акту виконаних робіт від 19.07.2021 року та квитанції 9239-2610-0675-5793 від 20.07.2021 року та договору про надання правничої допомоги № 27/01/21 від 21.01.2021 згідно акту виконаних робіт від 18.11.2021 року та рахунку від 18.11.2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату 4 900,00 грн за правничу допомогу. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Враховуючи характер спору та складність справи, тому слід задоволити витрати на правову допомогу частково на суму 2000 грн., що буде співрозмірний з обсягом та часом, об`єктивно необхідним для надання даних послуг в межах цієї справи.

Таким чином, витрати на правничу допомогу належить стягнути з відповідача в розмірі 2 000 грн.

Позивачем сплачено у даній справі судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позову, що підтверджується квитанцією.

У зв`язку із задоволенням позову із відповідача слід стягнути судовий збір сплачений позивачем у розмірі 908 грн.00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-81, 141, 178, 259, 263-265, 268, 280-283, 289 ЦПК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 25 липня 2019 рокуприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Степанівною , зареєстрованого за №16807 про стягнення зОСОБА_1 на користь Акціонерного товарситва «Перший Український міжнародний банк» 34099,57 грн заборгованості за кредитним договором №0721 від 09.09.2011 - таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товарситва «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) судового збору.

Стягнути з Акціонерного товарситва «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн. (двох тисяч гривень).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2021 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (міс Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.Андріївська,4, .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Степанівна, місцезнаходження 01033,м.Київ,вул.Тарасівська,20, 1 пов.,буд.4.

Суддя Д.І. Рудаков