ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 576/1338/20

Головуючий у першій інстанції Ріхтер В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/2/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Борзна,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -28.10.2020,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2011 в розмірі 12824,13 грн станом на 28.04.2020 та 2102 грн судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14.01.2011 між сторонами шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу було відкрито кредитний картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 4000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. ОСОБА_1 використовував кредитні кошти у власних потребах, частково погашав заборгованість, однак належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим, станом на 28.04.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 12824,13 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5223,43 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України 1876,92 грн, нарахованої пені 4636,92 грн, а також штрафів: фіксована частина - 500,00 грн, процентна складова 586,86 грн.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2011 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5223,43 грн та 856,15 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, неповне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи без належної оцінки доказів по справі. Скаржник зазначає, що позичальник 14.01.2011 власноручно підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені за несвоєчасність погашення заборгованості, а також розмір штрафів при порушенні термінів платежів. На думку скаржника, суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних правових підстав відмовляти у стягненні пені та штрафів по кредиту, які сторони узгодили в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування. Також позивач наполягає на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості по відсоткам за ст. 625 ЦК України з відповідача за період з 01.10.2019 по 28.04.2020.

ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 5223,43 грн заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в частині, що оскаржується, вимогам ст.263 ЦПК України частково не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафам, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не місять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з конкретними, запропонованими йому Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, на які банк посилався як на підставу своїх вимог, а заява від 14.01.2011, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про встановлені відсотки, сплату пені та штрафів.

Колегія суддів частково не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.01.2011, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, між сторонами укладений договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка Універсальна». Бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою в анкеті-заяві не вказано (а.с. 26).

За текстом вказаної заяви ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Також 14.01.2011 ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду (а.с.27), згідно з якою базова відсоткова ставка в місяць становить 3,0 %, в разі несвоєчасного повернення заборгованості передбачається стягнення пені, що складається з пені у розмірі базової % ставки за договором/30 за кожен день прострочки кредиту та пені в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, штраф за порушення строків платежів в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , датою старту карткового рахунку вказано 14.01.2011, при цьому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн, 11.07.2014 та 24.02.2018 його збільшено до 600 грн та до 4000 відповідно, після чого 23.08.2018 кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с. 24).

Згідно з довідкою банку про надання кредитних карток за кредитним договором № б/н, що був підписаний між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , йому неодноразово видавались банківські картки, перша з яких була відкрита 14.01.2011, дата відкриття останньої картки 27.01.2017 з терміном дії до останнього дня грудня 2020 року (а.с. 25).

Відповідно до розрахунку, наданого банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 28.04.2020 становить 12824,13 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту 5223,43 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 1876,92грн, нарахованої пені 4636,92 грн, а також штрафів: фіксована частина - 500,00 грн, процентна складова 586,86 грн (а.с.18 зв., 19).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено право отримання процентів за кредитним договором.

Як вказано вище, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив крім тіла кредиту стягнути складові його вартості, а саме: заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими згідно із ст.625 ЦК України, неустойку у вигляді пені та штрафів. Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.01.2011, посилався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 28-51) у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, копію наказу про затвердження конкретної редакції «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» (а.с. 52-53), «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору, а також довідку про умови кредитування, підписану відповідачем.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення відсотків стосується відсотків на поточну та прострочену заборгованість. Суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги за позовною заявою стосувалися відсотків, які нараховані згідно з ст.625 ЦК України.

Довідкою про умови кредитування за карткою «Універсальна» 30 днів пільгового періоду до договору SAMDN6632, укладеного з ОСОБА_1 14.01.2011, на яку посилається банк, передбачена, зокрема, базова % ставка на залишок непростроченої заборгованості у розмірі 3%. Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлено позовну вимогу про стягнення відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України, тобто відсотків встановлених законом, а не договором, зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на а.с.25, відповідачу було видано шість кредитних карт, остання з терміном до останнього дня грудня 2020 року.

За змістом положень статей 526, 530, 599, 610 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 554/7411/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у пунктах 44 та 45, зроблено висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання неналежно від підстав його виникнення.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначено вище, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, термін якого визначений терміном дії кредитної картки до останнього дня грудня 2020 року.

Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 30.06.2020 розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦПК України.

Згідно з розрахунком позивача (а.с.19) проценти за користування кредитом, згідно із ст.625 ЦК України нараховані за період з 01.10.2019 по 28.04.2020, тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів та відсутність підстав для їх задоволення.

Розглядаючи вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 пені в сумі 4636,92 грн та штрафів на загальну суму 1086,86 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пеня, як вид неустойки, нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання,

Згідно ст.61 Конституції України зазначено, ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У даному випадку, за одне й те саме порушення зобов`язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня - є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 264/5957/17.

Колегія суддів вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню, в даному випадку, є неправомірним.

Відповідно до положень довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 , при нарахуванні пені застосовується базова процентна ставка по договору. Позивачем здійснено розрахунок пені, виходячи із процентної ставки 3,6 % на місяць, а не 3 % як було погоджено сторонами, що виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4636,92 грн, як такої, що нарахована не у відповідності до узгоджених умов договору.

Що стосується вирішення позовних вимог про стягнення штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 586,86 грн (процентна складова), колегія суддів виходить з наступного. Згідно із вище згаданою довідкою про умови кредитування штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань становить 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Враховуючи, що встановлена сума заборгованості за кредитом становить 5223,43, то 5% від суми заборгованості становить 261,17 грн. Суми штрафів 500 грн та 261,17 грн і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене вище рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» штрафу за порушення кредитних зобов`язань у розмірі 500 грн (фіксована частина) та штрафу 261,17 грн (процентна складова).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору в сумі 856,15 грн підлягає зміні, шляхом збільшення суми стягнутого судового збору з 856,15 грн до 987,94 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 315,30 грн судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.1,3, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.01.2011 по відсотках, пені, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) - скасувати та частково задовольнити вимоги в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитним договором у вигляді 500 (п`ятисот) грн штрафу (фіксована частина), 261 (двохсот шістдесяти однієї) грн 17 коп. штрафу (процентна складова).

В задоволенні позову в частині стягнення процентів, що нараховані за ст. 625 ЦК України, та пені відмовити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши суму судових витрат, що стягуються з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 856,15 грн до 987,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) 315,30 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови складений 22.01.2021.