ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 638/1877/21

провадження № 22ц/818/5359/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Мєшніка Костянтина Ігоровича - представника Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року в складі судді Хайкіна В.М.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») в особі свого представника Мєшніка Костянтина Ігоровича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «Monobank». Однак умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 30 вересня 2020 року склала суму в загальному розмірі 21 348,23 грн (заборгованість за тілом кредиту).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 270,00 грн судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року позов АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в анкеті-заяві від 01 червня 2018 року процентна ставка не зазначена, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Універсал Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними кошами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Враховуючи те, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін по сплату відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами, саме по собі підписання відповідачем анкети-заяви без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що з 01 червня 2018 року відповідачем періодично відбувалось погашення суми заборгованості, проте вказані суми банком зараховувалися не тільки на погашення кредиту, а й відсотків за користування кредитом, комісії та пені. За період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 сплачена заборгованість в загальному розмірі 57 514,34 грн, що значно перевищує заявлену банком у позові суму заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 21 348,23 грн.

26 липня 2021 року Мєшнік Костянтин Ігорович - представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову АТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами та карткою «Monobank»,Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Отже, між сторонами укладено споживчий кредит, який є обов`язковим для виконання. До 28 листопада 2019 року відповідачем використовувались кошти на власні потреби шляхом поповнення картки. 04 жовтня 2020 року ОСОБА_1 поповнив картку на 1 000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість зменшилась до 20 348,23 грн. Тому вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є помилковим.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 01 червня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого банк надав ввідповідачу кредит в розмірі 17 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

В анкеті-заяві ОСОБА_1 погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, складення якого останній підтвердив і зобов`язався виконувати його умови.

Підписанням цього договору ОСОБА_1 також підтвердив, що він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав із примірником у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, він беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє йому шляхом надсилання повідомлень на мобільний додаток (а. с. 8).

До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копію Витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті.

Отримання та користування карткою підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмі 21 348,23 грн (заборгованість за тілом кредиту).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем за отриманою карткою за період з червня 2018 року по вересень 2020 року внесено на погашення заборгованості 57 514,34 грн.

При цьому даних про те, в якому розмірі відповідачем були витрачені кошти за отриманою карткою за цей же період, матеріали справи не містять.

Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 01 червня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

Оскільки анкета-заява від 01 червня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, правові підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками відсутні, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що оскільки за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 сплачена заборгованість в загальному розмірі 57 514,34 грн, що значно перевищує заявлену банком у позові суму заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 21 348,23 грн, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від що 01 червня 2018 року в загальному розмірі 21 348,23 грн (заборгованості за тілом кредиту) відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мєшніка Костянтина Ігоровича - представника Акціонерного товариства «Універсал банк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.Ю.Тичкова

О.М.Хорошевський