ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 січня 2021 року

м. Харків

справа №644/7887/19

провадження №22-ц/818/743/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Харківська міська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа - Гаражний кооператив «Автомобіль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Гаражний кооператив «Автомобіль» про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Бабенко Ю.П., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 10 вересня 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Гаражний кооператив «Автомобіль» про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; позивачка зазначає, що наразі вона є єдиною спадкоємицею на гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2 після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А строк прийняття вказаної спадщини іншими спадкоємцями чи відмови їх від прийняття спадщини сплинув ще 03 грудня 2018 року. При цьому державний нотаріус не мала можливості ввести відомості в спадковий реєстр щодо прийняття спадщини на вказаний об`єкт нерухомого майна, та не мала можливості прийняти заяву про відмову ОСОБА_2 від прийняття спадщини на зазначений гараж, оскільки право власності на спірне нерухоме майно не було оформлене спадкодавцем.

Харківська міська рада також подала апеляційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Харківська міська рада вказувала, що спірне нерухоме майно не може бути об`єктом спадкування, оскільки у спадщину переходить тільки відповідним чином зареєстроване майно, а спадкодавець ОСОБА_4 не набув права власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2.

Відзивів на апеляційні скарги не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та Харківської міської ради не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний гаражний бокс є об`єктом спадкування, оскільки пайовий внесок за вказаний гараж сплачений в повному обсязі. При цьому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в Гаражному кооперативі «Автомобіль» по вул.Миру, 9 в м.Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,оскільки на іншу Ѕ частину вказаного гаражного боксу право на спадкування має інший спадкоємець - відповідач ОСОБА_2 , який не відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, а отже прийняв спадщину, в тому числі і на спірне спадкове майно, оскільки є спадкоємцем першої черги.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10). А відповідач ОСОБА_2 є сином померлого (а.с.102).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після його смерті є: діти померлого - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та мати померлого - ОСОБА_5 .

Заповіт спадкодавцем не посвідчувався, а отже спадкування після смерті ОСОБА_4 здійснюється на підставі закону.

З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса в установлений законом строк звернулися позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 (а.с.94, 95).

14 серпня 2018 року до Шостої Харківської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.96).

28 березня 2019 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина, яка складається з ј частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстрована по 1/8 частки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.136, 138).

30 березня 2019 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори також видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого транспортний засіб марки ЗАЗ, моделі 110307, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований по Ѕ частки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 146, 149).

При цьому 27 червня 2019 року постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2 в порядку спадкування по закону після смерті батька з посиланням на те, що не надано безспірні документи про належність гаражу спадкодавцю (а.с.18,155).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що після смерті батька, вона і її брат є спадкоємцями першої черги, спадщину в установленому законом порядку прийняли. Мати спадкодавця від прийняття спадщини відмовилася. ОСОБА_4 належав за життя спірний гараж, але право власності на гараж не було оформлено спадкодавцем. Позивачка вважає, що наявні підстави для визнання за нею права власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За містом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно положень статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді даної категорії справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 просила суд визнати за нею права власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташований в АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони не заперечують, що за життя ОСОБА_4 був членом Гаражного кооперативу «Автомобіль» і йому належав гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м. (а.с.153). Пайові, членські внески за гараж були сплачені в повному обсязі.

Спірний гараж було побудовано на земельній ділянці, яка була відведена під будівництво ГК «Автомобіль», гараж було прийнято в експлуатацію (а.с.11,12,31). В КП «ХМБТІ» відсутня реєстрація права власності на вказаний гараж (а.с.19).

Відповідно до п. 8 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 28.06.1991 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» - у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Крім того згідно ст. 21 Закону України «Про кооперацію» право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про кооперацію», п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому у користування, набуває право власності на це майно.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірний гараж є об`єктом спадкування, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання Харківської міської ради на те, що спірне нерухоме майно не може бути об`єктом спадкування, оскільки у спадщину переходить тільки відповідним чином зареєстроване майно, а спадкодавець ОСОБА_4 не набув права власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2, - не приймаються до уваги. Факт того, що ОСОБА_4 за життя не оформив свого права на спадкове майно (спірний гаражний бокс), не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.08.2020 року у справі №61-42603св18.

Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради висновків суду не спростовують.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Як зазначено вище позивачка позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на спірний гаражний бокс АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2, у зв`язку із тим, що немає можливості стверджувати, що вказаний гараж належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується постановою державного нотаріусу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірного гаражу (а.с.155).

При цьому разом із ОСОБА_1 спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.94, 95).

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

ОСОБА_2 прийняв частину спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.136, 138, а.с. 146, 149).

Доказів того, що ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини, - матеріали справи не містять.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на те, що строк відмови ОСОБА_2 від прийняття спадщини на гараж сплинув 03 грудня 2018 року, а наразі ОСОБА_1 фактично вступила у спадок щодо гаражного боксу вцілому, сплачує членські внески, - тому наявні підстави для визнання за нею права власності на весь гараж у порядку спадкування за законом, - спростовуються вимогами закону.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2 площею 16.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський

Повне судове рішення виготовлено 21.01.2021 року.