Провадження № 4-с/127/117/21
УХВАЛА

18 листопада 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шарапанівського В. І. щодо визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2021 у ВП №66622932.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому є підстави для її повернення без розгляду з огляду на наступне.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульований положеннями Розділу УІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Слід врахувати, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст.450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються та іншої сторони виконавчого провадження.

Водночас, загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення викладені у статті 183 ЦПК України, до якої внесено зміни, зокрема, частину другу вказаної статті доповнено абзацом другим (Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, тобто до подання вказаної скарги).

Відповідно до пункту другого частини другої ст.183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

При цьому, слід звернути увагу, що законодавець, приймаючи Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, зазначав, що вказані зміни, у т.ч. до ЦПК України, нададуть можливість поліпшити доступ до правосуддя громадян України, можливість забезпечення їх права на своєчасне (враховуючи строки розгляду) та справедливе судове рішення, сприяння дотримання принципу верховенства права, у т.ч. і принципу правової визначеності (пояснювальна записка до вказаного законопроекту).

Слід також зазначити, що вказана норма статті ЦПК України є спеціальною нормою, яка ставить вимоги до відповідних заяв, скарг, носить імперативний характер та не містить будь-яких виключень, в тому числі право суду на залишення скарги без руху.

Не змінює вказану спеціальну норму і порядок подання відповідної скарги чи заяви.

До того ж, практика Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Натомість, як вбачається з поданих матеріалів скарги, у порушення ч. 2 ст. 183 ЦПК України, заявниками не надано доказів надіслання (надання) іншим учасникам цієї скарги.

З урахуванням викладеного та строків розгляду скарги, суд дійшов висновку, що скаргу слід повернути заявникам без розгляду та вважає за можливе роз`яснити, що її повернення з підстав, передбачених ч.4 ст. 183 ЦПК України, не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що зумовили її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2, 4 ст. 183, 258-261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення скарги з підстав недотримання вимог п.2.ч.2 ст. 183 ЦПК України не перешкоджає повторному зверненню з цією скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: