Справа № 143/789/21
Провадження № 22-ц/801/2055/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 рокуСправа № 143/789/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ванджурака Р. В. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Бойка А. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що він із ОСОБА_2 з 14 жовтня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 добровільно надала нотаріально завірену згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина ОСОБА_4 за його місцем реєстрації.

22 грудня 2018 року ОСОБА_2 надала нотаріальну завірену згоду на виховання сина ОСОБА_4 ним особисто.

ОСОБА_2 малолітнім сином не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та розвитку.

Дружина агресивно себе поводила, вчинювала тиск на нього особисто, за допомогою свої батьків та третіх осіб, принижувала його честь та гідність. ОСОБА_2 систематично застосовувала фізичне насилля, виношує план позбавити його життя, викрасти силовим способом малолітнього сина та заволодіти його нерухомим майном, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів.

З огляду на викладене, заявник просив суд видати обмежувальний припис із наступними заходами тимчасового обмеження: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборонити наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_4 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування, в т. ч. у месенджерах) із ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 липня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис терміном на шість місяців відносно ОСОБА_2 . Встановлено наступні тимчасові обмеження її прав та покладено на неї такі обов`язки: заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 , за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборонено наближатися на відстань менше 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

У решті вимог заяви відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що заявник піддавався фізичному, економічному та психологічному домашньому насильству з боку ОСОБА_2 , а відтак суд вважав необхідним задовольнити заяву частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року адвокат Ванджурак Р. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

16 вересня 2021 року адвокат Ванджурак Р. В. подав заяву про усунення недоліків, до якої долучив квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 21 жовтня 2021 року о 09:20 год.

За клопотанням представника заявника розгляд справи було відкладено на 04 листопада 2021 на 08:40 год.

04 листопада 2021 року представник заявника адвокат Ходак В. В., подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні та хворобою заявника ОСОБА_1 .

Колегія суддів задовольнила клопотання адвоката Ходака В. В. та відклала розгляд справи на 18 листопада 2021 року о 09:00 год.

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що 18 листопада 2021 року він перебуватиме на лікуванні у КНП «Обласний медичний центр спортивної медицини» Житомирської обласної ради. При цьому зазначає, що він в односторонньому порядку розірвав договори про надання правничої допомоги з адвокатами Ходак В. В. та Антонюк Я. В. Заперечує проти розгляду справи без його участі.

Вирішуючи дане клопотання, колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 не надав належним чином завірених документів, які підтверджують факт його звернення до лікаря та неможливість з`явитись у судове засідання 04 листопада 2021 року.

Колегія суддів критично оцінює надану заявником довідку КНП «Обласний медичний центр спортивної медицини» Житомирської обласної ради б/н від 16 листопада 2021 року. У довідці зазначено, що ОСОБА_1 призначено лікувальний контрольний огляд 18 листопада 2021 року без вказівки про час такого огляду.

Оскільки справа призначена до розгляду на 09:00 год 18 листопада 2021 року, ОСОБА_1 має можливість пройти медичний огляд після судового засідання.

Отже, зазначена заявником причина відкладення розгляду справи не є поважною.

Також заявник мав можливість і час укласти угоду з адвокатом, який міг би надавати йому правничу допомогу у суді.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є розумність строків розгляду справи судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

Оскільки ОСОБА_1 належним чином обізнаний про рух справи та повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, скористався правом відзиву на апеляційну скаргу та зважаючи на необхідність розгляду справи в межах процесуального строку, встановленого законом, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність заявника.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 09 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір`ю. При цьому заява ОСОБА_1 спрямована на утруднення виконання зазначеного судового рішення.

Крім цього, зазначає, що події 2018-2019 років, на які посилається заявник, уже були предметом судового розгляду та судами ухвалене рішення про відмову ОСОБА_1 у видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 жовтня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 добровільно надала нотаріально завірену згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина ОСОБА_4 за місцем реєстрації батька (а.с.12).

22 грудня 2018 року ОСОБА_2 надала нотаріальну завірену згоду на виховання сина ОСОБА_1 (а.с.11).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII)визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4 та 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIIIдомашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20) вказано, що:

«видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві».

Сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Факти та події 2018-2019 років, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу видачі обмежувального припису, уже неодноразово були предметом судового розгляду.

Постановами Житомирського апеляційного суду від 03 лютого та 26 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Інших фактів вчинення психологічного, фізичного чи економічного насильства ОСОБА_1 не зазначає.

Крім цього, постановою Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Звертається увага на те, що застосування судом обмежувального припису суперечить змісту постанови Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року та утруднить її виконання.

За цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою щодо визначення місця проживання дитини не підтверджує, що саме ОСОБА_2 вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року у справі № 752/1285/20 (провадження № 61-19646св20) зазначено, що:

«оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Наявність невирішених майнових спорів та пов`язані з цим взаємні претензії сторін не свідчить про економічне насильство.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд встановив, що між сторонами наявний цивільно-правий спір щодо місця проживання дитини, який розглянуто судом, матеріали справи не містять належних доказів словесних погроз, приниження, переслідування, залякування заявника, які могли викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю, тому доводи заявника про вчинення по відношенню до нього домашнього насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними».

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні заяви при видачу обмежувального припису з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 681,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ванджурака Р. В. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 липня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 681,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський