Справа № 373/1200/20
Номер провадження 2/373/77/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Залеської А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.02.2014, яка станом на 20.07.2020 становить 14860 грн 56 коп. та складається з наступного: 6981 грн 46 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2432 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5446 грн 46 коп. - пеня. Також просить стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 09.02.214 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений кредитний договір у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом написання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.com.ua.

Відповідач користувався коштами Банку за допомогою кредитних карток типу «Універсальна», які йому видавались банком з встановленим кредитним лімітом. При цьому, Умови кредитування за допомогою платіжних карток, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість в сумі 14860 грн 56 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням всіх складових боргу.

Факт укладення договору кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку та роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку: витягом з «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви. Факт видачі позичальнику кредитної картки впродовж часу кредитування та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою з номерами всіх виданих карток, а також довідкою про встановлення кредитного ліміту на кредитну картку та випискою про грошові операції по картковому рахунку станом на 20.07.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками, які додає до позовної заяви.

Ухвалою від 25.09.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Відповідачу ОСОБА_1 було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи за адресою, вказаною ним особисто в Анкеті-заяві від 09.02.2014: АДРЕСА_1 , та за адресою згідно даних Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області та ЦНАП Переяславської міської ради: АДРЕСА_2 . Н розгляд справи не прибув.

Судом встановлено наступні обставини.

21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

09.02.2014 відповідач ОСОБА_1 подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку(а.с.44).

У формулярі цієї Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погодився, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздрукування з сайту http://privatbank.ua Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.44).

Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які до позову додав позивач, вони не підписані відповідачем та містять стислий виклад основних умов кредитування по чотирьом видам карток типу «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Універсальна Контраст» та «Універсальна Голд».

Згідно довідки доданої до позову Банку клієнту ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки: 22.03.2017 було видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2020 року включно; 14.06.2017 було видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до березня 2021 року включно; 04.07.2017 було видано картку № НОМЕР_3 з терміном дії до березня 2021 року включно; 13.09.2018 було видано картку № НОМЕР_4 з терміном дії до серпня 2022 року включно; 24.10.2018 було видано картку № НОМЕР_5 з терміном дії до серпня 2022 року включно (а.с.43).

Отже перша кредитна картка № НОМЕР_1 за Анкетою-заявою відповідача від 09.02.2014 була видана йому 22.03.2017.

Довідкою позивача також підтверджується, що 29.01.2018 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 25000,00 грн, який в подальшому змінювався та з 18.07.2018 встановлено нульовий кредитний ліміт (а.с.42).

Відповідно до розрахунків заборгованості за договором №б/н від 09.02.2014 станом на 20.07.2020 та виписки по рахунку відповідача за номерами відповідних кредитних карток, відповідач користувався послугами банку у виді наданого кредитного ліміту у споживчих цілях та періодично погашав кредит, як шляхом договірного списання коштів за рахунок невикористаного кредитного ліміту, так і шляхом внесення готівкових коштів та переказів.

Останній платіж шляхом поповнення карткового рахунку відповідач здійснив готівкою в терміналі самообслуговування 24.10.2018 на суму 200 грн.

З виписки по рахунку відповідача також встановлено, що починаючи з 24.10.2018 за допомогою кредитної картки розпочалось списання коштів банком на користь відповідача за рахунок кредитного ліміту на погашення щомісячних платежів за послугою «Миттєва розстрочка». З цього часу у відповідача, який не вносив кошти на відновлення кредитної лінії, з`явився накопичувальний борг за кредитом.

Аналіз розрахунку боргу та виписки по картковим рахункам свідчить про те, що позивачем нараховано відповідачу загальний борг за кредитним договором в сумі 14860,56 грн, з яких:

6981,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, куди увійшли використані та неповернуті відповідачем кошти в період з 24.10.2018 по 25.12.2018 та відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 3,5 % у місяць, списані за рахунок кредитного ліміту;

2432,64 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими щомісячно в період з 01.11.2019 по 29.02.2020 на прострочене тіло кредиту у подвійному розмірі (84,00% річних) за кожен день прострочки обов`язкового платежу, які іменуються позивачем як відсотки за ст. 625 ЦК України;

5446,46 грн - заборгованість по пені, нарахованої в період з 01.01.2019 по 30.09.2019, куди увійшла пеня, у фіксованому розмірі (100 грн за прострочку чергового платежу по кредиту) та пеня у процентному розмірі за кожен день прострочки, без зазначення розрахункової ставки.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

За своїм змістом Анкета-заява відповідача ОСОБА_1 подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 09.02.2014 є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажанням стати клієнтом Банку. При цьому у цій Анкеті-заяві не конкретизовано до яких конкретно послуг приєднується відповідач, а в графі формуляру цієї заяви про бажання оформити на своє ім`я певний вид кредитної картки з відповідним лімітом міститься прочерк.

У Анкеті-заяві від 09.02.2014, підписаній сторонами також відсутні відомості (інформація) про процентну ставку кредиту, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру тощо.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив крім простроченого тіла кредиту у розмірі 6981,46 грн (грошові кошти банку, якими скористався але не повернув позичальник), стягнути такі складові боргу як: заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, нарахованими за ставкою 84% річних; заборгованість за пенею, нарахованою фіксованому грошовому розмірі та за процентною ставкою.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України, нарахованих у розмірі 2432,64 грн за період з 01.11.2019 по 29.02.2020 за ставкою 84% річних для картки «Універсальна Голод», позивач послався на п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, що впроваджено банком з 01.03.2019 та викладено у змінах до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, оприлюднених на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені в розмірі 5446,46 грн, нарахованої в період з 01.01.2019 по 30.09.2019, позивач посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщених на офіційному вебсайті ПриватБанку, де передбачена пеня за невиконання позичальником зобов`язання у фіксованому розмірі (100 грн за прострочку чергового платежу по кредиту) та пеня у процентному розмірі за кожен день прострочки.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, не висловлюючи в Заяві бажання отримати будь-яку кредитну картку, поставивши у відповідній графі прочерк.

Також відсутні докази, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів у подвійному розмірі за користування кредитними коштами з простроченням їх повернення та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

У вказані постанові Верховним судом зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В досліджуваній ситуації, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування.

З врахуванням встановлених вище обставин та висновків Великої Палати Верховного суду у постанові 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять її підпису, не можуть розцінюватися, як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 09.02.2014 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді відсотків на прострочену заборгованість, неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2432,64 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими щомісячно в період з 01.11.2019 по 29.02.2020 на прострочене тіло кредиту у подвійному розмірі (84,00% річних) за кожен день прострочки, які іменуються позивачем як відсотки за ст. 625 ЦК України та 5446,46 грн - заборгованість по пені, нарахованої в період з 01.01.2019 по 30.09.2019, куди увійшла пеня у фіксованому розмірі (100 грн за прострочку чергового платежу по кредиту) та пеня у процентному розмірі за кожен день прострочки, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 09.02.2014.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Враховуючи, що випискою про картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджується сума фактично отриманих та використаних позичальником коштів, які у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, що свідчить про порушення його прав, позивач- кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже існують правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 6981,46 грн, оскільки розрахунок цієї суми узгоджується з випискою по картковому рахунку відповідача та ним не спростовується.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині заборгованості за основним грошовим зобов`язанням (тілом кредиту) на суму 6981,46 грн. А позовні вимоги в частині стягнення нарахованих процентів за прострочення кредитних коштів за ставкою 84% річних та пені задоволенню не підлягають по причині не доведення позивачем, погоджених сторонами умов договору по їх сплаті у заявленому позивачем розмірі.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 14860,56 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 6981,46 грн, що становить 47,0 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 987,94 грн судових витрат у виді судового збору (2102,00 х 47,0%).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту станом на 20.07.2020 в розмірі 6981,46 грн (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня 46 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 987,46 грн (дев`ятсот вісімдесят сім гривень 46 копійок).

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

.Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ; рахунок для погашення боргу НОМЕР_6 , МФО 305299;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя А.О. Залеська