Провадження №2/523/3781/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючої - судді Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за кожний день затримки виплати заробітньої плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.07.2020 р. звернулася з позовом до КП «ЖКС «Пересипський» про стягнення заробітної плати та всіх нарахувань при звільненні, а також середнього заробітку за кожний день затримки по день фактичного розрахунку заробітної плати та всіх нарахувань при звільненні.

Позов обґрунтовано тим, що наказом №51 від 18.06.2020 р. позивача звільнено з посади заступника директора за угодою сторін. За квітень 2020 р. їй нараховано заробітну плату у розмірі 16009 грн, а виплачена -10.07.2020 р.,за травень нараховано - 10110 ,95 грн., виплачено 16.07.2020 р, а за червень 2020 р. заробітна плата у розмірі 15015,29 грн. не виплачена.

03.08.2020 р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача подано відзив за змістом якого позов не визнав вказуючи на те, що з позивачем проведено розрахунок, заборгованості не має .

26.10.2020 р. судом закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, а саме через виплату заробітної плати.

28.12.2020 р. позивачкою подано апеляційну скаргу на ухвалу про закриття провадження.

19.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження.

20.04.2021 р. Одеським апеляційним судом вказану ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження її розгляд (а.с.63-64).

19.05.2021 р. у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку здійснено повторний авторозподіл та справу прийнято до провадження суддею Середою І.В.

16.07.2021 р. представником відповідача подано відзив на позов згідно з яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи на те, що усі виплати проведено, несвоєчасність повного розрахунку пов`язана з наявністю арештів на рахунках, тобто вина підприємства відсутня. Також представник звертав увагу на те, що позивач на стадії апеляційного оскарження змінила підставу і предмет позову, оскільки раніше вона не здійснювала розрахунку середнього заробітку та не визначала кількість днів.

04.10.2021 р. позивач надала відповідь на відзив в якому не погодилася з доводами представника відповідача, оскільки підприємство мало кошти та сплачувало необхідні рахунки за послуги. Крім того, вказала на те, що підстава і предмет позову нею не змінювалися.

20.10.2021 р. до суду надійшли заперечення відповідача проти відповіді на відзив, де представником вказано, що позивач влаштовуючись на роботу знала про складність фінансового стану.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як судом встановлено, на підставі наказу директора КП «ЖКС «Пересипський» Суворовського району №28 від 10.03.2020 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника директора, з окладом згідно штатного розпису з 11.03.2020 р. (а.с.22).

Наказом №51 з 18.06.2020 р. позивачку звільнено за згодою сторін (а.с.25).

Згідно штатного розпису з 01.01. 2020 р. посадовий оклад заступника директора складав 12807 грн. , а з 01.04.2020 р. складав - 16009 грн.(а.с.26,28).

Як видно з розрахункового листа за квітень 2020 р. нараховано заробітну плату у розмірі 16009 грн, за травень - 10110 ,95 грн., а за червень 2020 р. заробітну плату у розмірі 15015,29 грн. (а.с.30).

Відповідно до довідки КП від 19.04.2021 р. станом на 18.06.2020 р. дебіторська заборгованість складала 8355 грн., заборгованість по заробітній платі перед працівниками -1139,6 грн. (а.с.61).

Судом встановлено і підтверджується сторонами, що відповідачем здійснено виплати по заробітній платі позивачу :10.07.2020 р. за квітень 2020 р. у розмірі 16009 грн; 16.07.2020 р за травень 2020 р. -10110 ,95 грн., 25.08.2020 р. за червень 2020 р. у розмірі 15015,29 грн.

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За нормами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи виплату заробітної плати та відсутність заяви про зменшення позовних вимог, підстав для стягнення заборгованості немає, тому в цій частині вимог позов не підлягає задоволенню.

Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи вказані норми, суд вважає, що відповідачем порушено строк виплати заробітної плати при звільненні позивачки. Так, за квітень затримка була на 42 робочих дні, за травень на 26 робочих днів, а за червень на 45 робочих дні.

Виходячи з розміру заробітної плати за останні два місця (квітень, травень 2020р.) та вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 підлягає розрахунку середній заробіток ОСОБА_1 . Так, позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 16009 грн. та 10110,95 грн. відповідно. За вказані два місяці вона відпрацювала 21 день у квітні та 19 у травні . Шляхом ділення сумарної суми заробітку за останні два місяці (26119,95грн) на загальну кількість відпрацьованих днів за той же період (40днів), визначається середньоденна сума заробітку, яка складає 652,99 грн., середньомісячна заробітна плата 13059,97 грн.(26119,95/2).

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу дорівнює 73787,87 грн. ( 113 р.днів Х652,99 грн.).

Доводи відповідача про відсутність вини підприємства у строках виплати заробітної плати через відсутність коштів та наявність арештів на рахунках накладених в 2019 р. суд розглядає критично, оскільки закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим, враховуючи те, що позивач звернулася до суду 30.07.2020 р ., а відповідачем остання виплата здійснена 25.08.2020 р., суд вважає, що є підстави для зменшення середнього заробітку до 15015 грн. тобто рівня заборгованості станом на день звернення до суду. Отже, при визначенні вказаної суми судом враховано і розмір заборгованості, і період затримки і відсутність відомостей зі сторони позивача про майнові втрати.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, вказані норми та правові висновки ВП Верховного Суду, суд дійшов висновку, щ вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12,13,76,141, 259,263-265,268, 273,279,354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (, місцезнаходження: вул Чорноморського козацтва, 95, м.Одеса, 65003) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати заробітньої плати у розмірі 15015 грн..

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (, місцезнаходження: вул Чорноморського козацтва, 95, м.Одеса, 65003) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення.

Рішення складено 15.11. 2021р.

Суддя -