ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Херсон

Справа №766/3284/21

Провадження №22ц/819/1455/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Брушко Інна Ігорівна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рядчої Т.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона та відповідач по справі ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину позивачка отримала у власність 3/8 частини будинку, а ОСОБА_1 на праві власності належить 5/8 його частин.

Оскільки відповідач впродовж тривалого часу не визнає право власності на належну їй частину вказаного будинку та своїми протиправними діями чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, зокрема, замінила замки на вхідних дверях, позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими спорудами та вселити її у цей будинок.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належній ОСОБА_2 на праві приватної власності 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Вселити ОСОБА_2 в зазначений житловий будинок.

Не погодившись із рішенням суду від 09 червня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Брушко Інна Ігорівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_2 , як власник частини нерухомого майна, не виконує свої обов`язки з утримання цього майна, не вчиняє дій щодо проведення поточного та капітального ремонту, не утримує в порядку прибудинкову територію, не несе витрати по сплаті комунальних послуг.

Суд не звернув увагу на те, що згідно висновку експерта №80 від 12 листопада 2019 року, проведеного в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, встановлено неможливість реального поділу спірного житлового будинку у відповідності до часток сторін у праві власності, а отже при задоволенні вимоги ОСОБА_2 про вселення позивачу неможливо буде виділити у володіння та користування належну їй частину будинку, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

Вказала, що єдиним та допустимим способом захисту прав позивача є пред`явлення вимоги про сплату їй іншими співвласниками, які володіють і користується спільним майном, відповідної матеріальної компенсації вартості її частки.

Апелянт зазначила, що судові повістки про виклик до суду були направлені лише сторонам у справі, проте представника відповідача не було повідомлено про дату судового засідання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості захисту своїх інтересів, оскільки суд першої інстанції не вважав за потрібне належним чином викликати її представника, якому відповідач надала повноваження щодо свого захисту.

Також вказала, що суд, на її думку, безпідставно не задовольнив заявлене нею клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи №766/3284/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, оскільки задоволення таких вимог вплине на вирішення справи за позовом ОСОБА_2 про вселення до будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Вініченко О.В., діючий від імені ОСОБА_2 , вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду від 09 червня 2021 року, просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Брушко І.І. апеляційну скаргу просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Пояснила, що позивач з моменту отримання свідоцтва про спадщину у спірному будинку не проживала, витрати на його утримання не несла, має інше місце проживання. В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться справа про припинення частки позивача у праві спільної часткової власності, а тому вирішення справи про її вселення до будинку є передчасним.

Представник ОСОБА_2 адвокат Вініченко О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, пославшись на її безпідставність, та просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року, виданого державним нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Обуховою Л.В., зареєстрованим у реєстрі за №2-3473, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , а саме 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться на адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 409 кв.м. (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року, виданого державним нотаріусом Першої херсонської державної нотаріальної контори Годованним О.В., зареєстрованим в реєстрі за №2-3469, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після померлої ОСОБА_4 , а саме 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року, виданого державним нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Годованним О.В., зареєстрованим у реєстрі за №2-3471, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , а саме 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться на адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218198999 від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 5/8 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 3/8 частин зазначеного житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2020 року ОСОБА_2 зверталась до Дніпровського ВП ХВП Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо створення їй ОСОБА_1 перешкод у користуванні належною частиною житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Непорушність права власності закріплено і встатті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першоюстатті 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У разі порушення своїх прав власник згідно зістаттею 391 ЦК Українимає право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За положеннями статті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник майна має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Систематичний аналіз наведених норм права свідчить про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зазначених вимог позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував наведені норми права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про усунення співвласнику нерухомого майна ОСОБА_2 перешкод у вільному володінні та користуванні своїм майном шляхом її вселення до житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про неможливість проведення реального поділу житлового будинку згідно належних сторонам часток у праві власності, не спростовує правильність висновків суду про усунення позивачу перешкод у користуванні будинком.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованої відмови суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи №766/3284/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні. Зокрема, судом правильно встановлено, що предметом розгляду справи №766/3284/21 є вирішення питання щодо припинення права власності ОСОБА_2 на частку у житловому будинку АДРЕСА_1 . Натомість, у даній справі предметом доказування є обставини з приводу усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні належною їй частиною у домоволодіння. Враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 є співвласником спірного житлового будинку, тому результат розгляду справи №766/3284/21 у теперішній час не вливає на правильність висновків суду у справі, що розглядається, оскільки власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який він вважає прийнятним.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції судові повістки було направлено лише сторонам у справі, а адвокат відповідача про дату призначеного судового засідання не повідомлявся, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості захисту своїх інтересів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки суд, викликавши у призначене судове засідання учасників справи, виконав передбачені ст. 128 ЦПК України вимоги щодо належного повідомлення сторін, які в свою чергу мають право повідомляти або не повідомляти про це свого представника.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Брушко Інна Ігорівна, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 червня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько