Дата документу 17.11.2021 Справа № 310/72/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/72/16 Головуючий у 1 інстанції: Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/2411/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Амельченка Миколи Дем`яновича на ухвалуБердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міненка Сергія Володимировича,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бердянського МРВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міненка С.В..

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що в Бердянському МРВ ДВС перебуває виконавче провадження № 51889566, відкрите 11 серпня 2016 року за виконавчим листом, виданим 04 серпня 2016 року Бердянським міськрайонним судом за рішенням від 26 квітня 2016 року, про поновлення ОСОБА_1 на посаді складальника виробів Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих. 07 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав постанову державного виконавця Міненка С.В. від 27 жовтня 2020 року про проведення виконавчої дії, якою на заявника покладено обов`язок 17 листопада 2020 року прибути до боржника Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих та при собі мати трудову книжку для внесення запису відповідно до наказу боржника від 27 лютого 2017 року № 5.

Вважає, що зазначена постанова не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ 02 квітня 2012 року № 512/5, не містить норму Закону, яка дозволяє державному виконавцю застосовувати примусові дії стосовно стягувача та при поновленні на роботі вносити в трудову книжку стягувача будь-який інший запис, окрім запису про поновлення на роботі. Мотивуючи примусову дію, державний виконавець зазначив, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 20 грудня 2017 року було встановлено, що боржник видав наказ від 08 липня 2016 року № 20-вк про поновлення ОСОБА_1 на роботі та наказ від 27 лютого 2017 року № 5, але при цьому не зазначив, що цією ж ухвалою було встановлено, що боржником 26 липня 2016 року в трудову книжку стягувача було внесено запис № 13 про його поновлення на роботі на підставі наказу від 08 липня 2016 року № 20-вк.

Вказує, що ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» не покладає на стягувача обов`язок надавати трудову книжку для внесення іншого запису, а передбачає обов`язок боржника по вчиненню певних дій, зокрема внесення в трудову книжку лише одного запису про поновлення на роботі. Тому вимоги державного виконавця не відповідають резолютивній частині рішення Бердянського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року та суперечать способу захисту, застосованого судом.

Крім зазначеного, вважає, що оскаржувана постанова містить негативні наслідки для стягувача закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказував, що дії державного виконавця вказують на його упередженість на користь боржника для досягнення неправомірної мети. Просив визнати неправомірними дії державного виконавця Міненка С.В. стосовно винесення постанови від 27 жовтня 2020 року про проведення виконавчих дій та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 у особі представника адвоката Амельченка М.Д. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку державного виконавця Міненка С.В. подано не було, останній до апеляційного суду не прибув, хоча судові повістки, апеляційна скарга ОСОБА_1 отримані Бердянським міськрайонним ВДВС Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро).

В ході розгляду справи судом першої інстанції державний виконавець Міненко С.В. просив у задоволенні скарги відмовити, пояснивши, що його дії правомірні та направлені на виконання судового рішення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Порядок судового оскарження передбачено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII), відповідно до ч. 1 ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

В провадженні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження ВП № 51889566 по виконанню рішення Бердянського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді складальника виробів Бердянського учбово-виробничого підприємства українського товариства сліпих.

Згідно з постановою головного державного виконавця Міненка С.В. про проведення виконавчих дій від 27 жовтня 2020 року, відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду від 20 грудня 2017 року, наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді № 20-вк був винесений боржником 08 липня 2016 року; відповідно до наказу від 27 лютого 2017 року № 5 до наказу № 20-вк були внесені зміни щодо виключення дати поновлення працівника на роботі. Вказаний наказ не був внесений до трудової книжки ОСОБА_1 із посиланням на вимоги ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець постановив ОСОБА_1 прибути 17 листопада 2020 року об 11 годині до Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих з метою поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки.

Судом першої інстанції була оглянута трудова книжка ОСОБА_1 , з якої встановлено, що Бердянським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих 08 липня 2016 року до трудової книжки позивача внесено запис № 13 «запис за № 12 вважати недійсним; поновлений на роботі; наказ 20-вквід 08 липня 2016 року».

Суд першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 послався на ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 було відмовлено, в тому числі, в задоволенні його вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо надіслання заявнику вимоги від 17 січня 2020 року № 9530 про надання ОСОБА_1 його трудової книжки до відділу кадрів Бердянського УВП УТОС.

Згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року вище вказана ухвала в цій частині залишена без змін.

Отже, суд вважав, що в такому разі мається встановлена преюдиція для вирішення нової скарги ОСОБА_1 , до якого постановою головного державного виконавця Міненка С.В. від 27.10.2020р. спрямована нова аналогічна вимога про необхідність надання трудової книжки боржнику в особі УТОС для внесення запису про наказ № 5 від 27.02.2017р.

Саме ці висновки суду скаржник вважає необгрунтованими, вказуючи, що ніякого нового запису до його трудової книжки вносити не потрібно, а рішення суду про поновлення на роботі не виконано лише в частині фактичного допуску його до роботи на робоче місце, яке він займав до незаконного звільнення.

Вказані доводи скарги колегія визнає обгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 65 Закону № 1404-VІІІ рішення про поновлення працівника на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові від 17 червня 2020р. у справі 521/1892/18 Верховний Суд вказує, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх обов`язків.

Колегія встановила, що боржник роботодавець УТОС поновив ОСОБА_1 на роботі наказом № 20-вк від 08 липня 2016р., наступного змісту: «1. Скасувати наказ від 01.12.2015р. № 80-вк про звільнення ОСОБА_1 . 2. Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді складальника виробів з 08.07.2016р. 3. Виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу» ( а.с. 47).

У зв`язку з цим до трудової книжки ОСОБА_1 був внесений запис під № 13 наступного змісту: «запис за № 12 вважати недійсним; поновлений на роботі; наказ 20-вквід 08 липня 2016 року» ( а.с. 64).

ОСОБА_1 не погоджувався з наказом № 20-вк в частині визначення дати, з якої його слід поновити на роботі 08.07.2016р., вважаючи, що він підлягав поновленню з дати незаконного звільнення.

Тому наказом боржника від 27 лютого 2017 року № 5 було внесено зміни до наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі від 08 липня 2016 року № 20-ВК, а саме, з пункту 2 виключено посилання на дату 08.07.2016р. як дату, з якої його поновлено на роботі ( а.с. 48).

Суд першої інстанції вказував, що ці зміни до трудової книжки заявника не внесено, та з посиланням на постанову Бердянського міськрайонного суду від 27жовтня 2020р., якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною вимоги№ 9530 від 17.01.2020р. державного виконавця про надання трудової книжки боржнику для внесення відомостей про наказ № 5 від 27.02.2017р., вважав, що й наступна постанова головного державного виконавця від 27.10.2020р. аналогічного змісту є правомірною.

Суд наголошував при цьому, що, оскільки трудова книжка знаходиться у стягувача, повного виконання рішення суду не відбудеться доти, доки у неї не буде внесено відповідного запису про наказ, яким працівник буде поновлений на роботі.

Враховуючи зазначене, оскільки всі відомості про поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду до трудової книжки заявника не внесені, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця відповідали положеннямст.ст. 18, 65 Закону України «Про виконавче провадження», його постанова від 27 жовтня 2020 року про проведення виконавчих дій має бути виконана стягувачем. І тому в задоволенні скарга ОСОБА_1 відмовив.

Колегія, насамперед, наголошує на тому, що ухвала Бердянського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020р. у нескасованій апеляційним судом частині не створює преюдицію для цієї справи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, у справі № 4-с/310/35/20 оскаржувались рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Бородіної Ю.О. та начальника ДВС Дудки М.О. Тобто ніякого відношення та справа не мала до державного виконавця Міненка С.В. та вчинюваних ним виконавчих дій та рішень. Тому суд мав самостійно приймати рішення про правомірність його дій та рішень, без посилання на будь-яке судове рішення щодо дій та рішень інших посадових осіб з виконання чи бездіяльності у цьому ж виконавчому провадженні.

Колегія наголошує, що з огляду на зміст запису у трудовій книжці ОСОБА_1 під № 13, у якому не зазначено дати поновлення на роботі «08.07.2016р.», а міститься загальна фраза про його поновлення на роботі, внесення запису відповідно до наказу № 5 від 27.02.2020р. не є необхідним. Таке уточнення у наказі має значення для того, щоб визначити дату, коли слід працівника допустити до роботи фактично та з якої дати слід нараховувати йому заробітну плату, чи визначати вимушений прогул у випадку недопуску працівника до роботи, чи прогул з боку працівника, який без поважних причин не приступив до роботи.

Отже, остаточним виконанням рішення у цій справі у такому разі є фактичний допуск працівника до роботи, на невиконання чого й скаржиться ОСОБА_1 у чисельних скаргах, вказуючи, що рішення суд не було виконано повністю, а тому не можна закінчувати виконавче провадження.

Таким чином, внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1 про наказ № 5 від 27.02.2017р., для чого його зобов`язано постановою головного державного виконавця Міненка С.В. надати трудову книжку УТОС, не створює будь-які наслідки для фактичного виконання рішення, оскільки запис № 13 повністю відповідає зміненому вказаним наказом формулюванню поновлення на роботі. Тому вказана оскаржувана постанова підлягає скасуванню, але без визнання дій головного державного виконавця Міненка С.В. неправомірними, оскільки він помилково, на підставі висновків рішень судів щодо дій інших державних виконавців Васильєвої Л.Ю., Бородіної Ю.О. вважав, що відомості про наказ № 5 від 27.02.2017р. необхідно внести до трудової книжки скаржника.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у вимогах скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) Міненка Сергія Володимировича від 27.10.2020р. про проведення виконавчих дій та задовольняє скаргу стягувача ОСОБА_1 в цій частині. В решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Амельченка Миколи Дем`яновича задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року у цій справі скасувати в частині відмови у вимогах скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) Міненка Сергія Володимировича від 27.10.2020р. про проведення виконавчих дій та задовольнити скаргу стягувача ОСОБА_1 в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.