Справа № 357/2860/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В :

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що по сусідству з ним, у дачному кооперативі «Райдуга 2», що розташований в адміністративних межах с. Чепиліївка, Білоцерківського району Київської області, знаходиться дачна ділянка ОСОБА_2 , яка утримує на вказаній ділянці собаку. 14.10.2019 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він здійснював прогулянку, проте не очікувано на нього напала собака, яка належить відповідачу, та завдала йому фізичних ушкоджень. Йому достовірно відомо, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Факт завдання тілесної шкоди собакою, яка належить ОСОБА_2 , підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12333 від 18.11.2019 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.11.2019 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від09.12.2019 року та чеками, які підтверджують здійснення грошових витрат на лікування. На момент вчинення правопорушення були намагання викликати працівників органу правопорядку, проте 14.10.2019 року викликати їх по тел. «102», він як потерпіла особа не зміг. 16.12.2019 року, після проходження курсу лікування він звернувся до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.154 КУпАП. За результатами розгляду його заяви уповноваженою службовою особою Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області на його поштову адресу надіслано лист у якому повідомлено, що його заяву було зареєстровано 16.12.2019 року за №41136 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Білоцерківського ВП. Також, повідомлено, що при встановленні власника собаки, яка його покусала на нього буде складено адміністративний протокол, оскільки в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП. Тому, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в сумі 1 331 грн. 18 коп. та моральну школу в розмірі 20 000 грн., завдану йому ушкодженням здоров`я.

01.04.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 30.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав просив задовольнити вимоги у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 09.11.2020 року подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що як вбачається зі змісту позову, у ньому позивач взагалі не ідентифікував тварину (собаку), яка на його думку належить відповідачу і яка завдала йому тілесних (фізичних) ушкоджень, а саме: параметрів собаки (порода, зріст, вага, колір, тощо), наявність/відсутність повідка, ошийника, який відзначав би її належність до господаря, тощо; не зазначав, в яких адміністративних межах с. Чепиліївка, Білоцерківського району, Київської області він здійснював прогулянку під час якої собака завдала йому тілесних (фізичних) ушкоджень (біля особистої дачної ділянки, дачної ділянки відповідача, в інших адміністративних межах кооперативу (села), тощо)); якими доказами (фото, відео) підтверджується факт утримання відповідачем будь-якої собаки вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї)) на особистій дачній ділянці відповідача у кооперативі «Райдуга 2», в с. Чепиліївка, Білоцерківського району, Київської області (номер ділянки, її місцезнаходження, належність ділянки відповідачу, тощо) та яким чином собака, яка завдала позивачу тілесних (фізичних) ушкоджень, залишила ізольовану добре огороджену територію (ізольоване приміщення) належну саме відповідачу, будучи на прив`язі або без неї. Таким чином, вона вважає, що позивач лише припустив, що тварина (собака), яка завдала тілесних (фізичних) ушкоджень, належить на праві власності саме їй, а не є безпритульною твариною (собакою), - домашньою твариною, що залишилася без догляду людини або утворила напіввільні угрупування, які здатні розмножуватися поза контролем людини, оскільки під час завдання позивачу невідомою собакою тілесних (фізичних) ушкоджень, вона будь-яку собаку не супроводжувала, що виключає покладення на неї, як відповідача обов`язку відшкодувати шкоду у розумінні частин 5-9 ст.9 ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження». При цьому, сама по собі фіксація медичним закладом факту наявності у позивача тілесних ушкоджень, завданих невідомою твариною (собакою), що підтверджує позивач виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого Білоцерківської міської лікарні № 2 від 18.11.2019 року, 25.11.2019 року та 09.12.2019 року, не має істотного (юридичного) значення для покладення на відповідача відшкодування шкоди та притягнення її до юридичної (цивільно-правової, адміністративної) відповідальності, якщо не встановлена особа власника собаки. На вказане також звернув увагу Білоцерківський відділ поліції ГУ НП в Київській області в адресованому позивачу повідомленні, де зазначив, що «...При встановленні власника собаки, яка Вас покусала та його опитуванні, на нього буде складено адміністративний протокол, оскільки в його діях вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП (Порушення правил тримання собак і котів)».У позові позивач посилається на ту обставину, що « на момент вчинення правопорушення були намагання викликати працівників органу правопорядку, проте 14.10.2019 року дозвонитися на тел. «102», я як потерпіла особа не зміг...». Факт спричинення тілесних ушкоджень домашньою чи безпритульною твариною потребує правильної фіксації. У разі укусу твариною слід зафіксувати (сфотографувати чи запам 'ятати) її зовнішній вигляд, звернути увагу на наявність чи відсутність в неї ошийника (бірки, інших ідентифікуючих ознак), звернути увагу на те, чи перебувала вона у супроводі власника, отримати відомості про його (її) особу. Слід в обов`язковому порядку звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою з метою фіксації факту спричинення твариною тілесних ушкоджень, а також встановлення того чи має вказана тварина власника або є безпритульною. Вказані відомості будуть слугувати доказами факту спричинення тілесних ушкоджень твариною, а також дозволять визначити є ця тварина домашньою чи безпритульною. Також необхідно пройти медичне обстеження в ході якого будуть зафіксовані характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також отримати відповідне лікування (за необхідності). Слід фіксувати витрати на лікування та зберігати документи на придбання лікарських препаратів, які в подальшому будуть слугувати доказами розміру матеріальної шкоди спричиненої здоров`ю. Якщо буде встановлено, що тварина є домашньою та у разі відмови її власника від добровільного відшкодування завданої матеріальної та (або) моральної шкоди вказана шкода може бути відшкодована в судовому порядку за позовом постраждалої особи. Якщо буде встановлено, що тварина є безпритульною матеріальна та (або) моральна шкода підлягає відшкодуванню органом місцевого самоврядування в судовому порядку за позовом постраждалої особи». Отже, основним доказом для відшкодування шкоди завданої нападом собаки з хазяїна тварини є постанова про вчинення адміністративне правопорушення. Матеріалами справи не підтверджується факт звернення позивача до правоохоронних органів під час завдання невідомою твариною (собакою) позивачу тілесних (фізичних) ушкоджень з метою правильної фіксації працівником поліції факту настання адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 154 КУпАП (складення працівником поліції відповідної постанови), та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності передбаченої даною статтею (за приведення собаки в громадські місця або вигулювання собаки без повідка і намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю позивача), що є основним доказом для відшкодування шкоди, завданої нападом собаки, з господаря (власника) тварини, при розгляді судом цієї цивільної справи. Посилання позивача у позові на те, що для проходження лікування він і поніс витрати на загальну суму 1 331,18 грн., що підтверджується доданими до позову товарними чеками, вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки вказані витрати на придбання ліків, зважаючи на пункти 8 «Лікувальні і трудові рекомендації» виписок із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого Білоцерківської міської лікарні № 2 від 18.11.2019 року, 25.11.2019 року та 09.12.2019 року, не були призначені йому лікарем, у зв`язку з тим, що неможливо встановити, кому були придбані ліки, зазначені в чеках. У позові позивач посилається на ту обставину, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Водночас, позивачем не надано суду не лише належних, допустимих та достовірних доказів вини відповідача у завданні йому невідомою твариною (собакою) тілесних (фізичних) ушкоджень, але й не надано жодних доказів, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві з боку відповідача моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, з чого позивач виходить оцінюючи заподіяну йому шкоду в грошовій сумі 20000,00 грн., а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тому, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухавши пояснення позивача, показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.4-5).

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ( а.с.19).

Також встановлено, що 14.10.2019 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в дачному кооперативі «Райдуга 2, що розташований в адміністративних межах с. Чепеліївка Білоцерківського району Київської області на позивача напала собака, яка завдала йому тілесних (фізичних) ушкоджень, що підтверджено його поясненнями, медичними довідками та показами свідка.

Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.8), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради Білоцерківській міській лікарні №2 з 11.11.2019 року по 18.11.2019 року з діагнозом: поверхневі укушені рани правого стегна і правої кісті та йому було проведено антирабічне щеплення.

З Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.9), вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради Білоцерківській міській лікарні №2, 25.11.2019 року йому було проведено антирабічне щеплення. Лікувальні і трудові рекомендації: продовжити вакцинацію на 28 день.

З Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого(а.с.10), вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради Білоцерківській міській лікарні №2, 09.12.2019 року йому було проведено антирабічне щеплення.

З даних виписок (а.с.8-10), вбачається, що ОСОБА_1 було призначено вакцину «Гідіраб-0,5», щеплення якої необхідно проводити на 14, 28 день.

Як вбачається з фіскальних чеків (а.с.11), за придбані у вказаний період ліки позивачем було сплачено 1331,18 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач є його сусідом по дачі, який проживає від нього через два будинки. Відповідача він не знає і він не знає прізвище жінки, яка в дворі тримала собаку. 14.10.2019 року коли позивач проходив поряд з його будинком, на нього на дорозі напала собака. Він напад не бачив, а побачив як позивач лежав на землі, весь у крові, собака вкусила його за руку і ногу та побігла далі. Він запросив позивача до себе до дому та із дружиною вони перев`язали його рани, щоб не йшла кров. Швидку не викликали, оскільки позивач так забажав, а поліцію викликали близько години, однак вони не відповідали, телефон був зайнятий. Коли все заспокоїлось і зробили перев`язку, в лікарню та поліцію позивача не возили. Почали з`ясовувати звідки ця собака, говорили про те, що в однієї жінки є собака, яка вільно гуляє по двору, до якого ніхто не міг зайти, собака постійно була голодна. Потім з`ясували, що ця собака бігає у дворі жінки по сусідству. Він до сусідки не звертався, розповів про це позивачу, щоб він звернувся, але вони особливо про це не розмовляли.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до частини 1 ст. 180 Цивільного кодексу України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт.

Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов`язують виникнення цивільно-правової відповідальності.

Поведінка особи визнається протиправною, якщо вона не відповідає вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства або договорі. Недоговірна відповідальність виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника (частина 1 статті 1166 ЦК). У разі ж завдання шкоди правомірними діями, цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, протиправний характер діяння є універсальною типовою умовою цивільно-правової відповідальності. Якщо порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь-яких юридичних фактів, крім договору (відповідно при недоговірній відповідальності), протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права.

Як вбачається з повідомлення Білоцерківського відділу поліції в Київській області Національної поліції України №11880 від 14.01.2020 року (а.с.12), за інформацією, що зареєстрована 16.12.2019 року за №41136 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події Білоцерківського відділу поліції, була проведена перевірка, підстав для внесення відомостей до Єдиного Реєстру Досудових розслідувань небуло за відсутністю в даному випадку кримінального правопорушення. При встановленні власника собаки, яка покусала ОСОБА_1 та його опитуванні, на нього буде складено адміністративний протокол, оскільки в його діях вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Тобто, судом встановлено, з наданих до суду доказів, що адміністративний протокол по даному правопорушенню складено не було, оскільки не було встановлено власника собаки, а з наданих позивачем до суду письмових доказів не вбачається, що дана собака, яка завдала йому тілесних (фізичних) ушкоджень, на праві власності належить саме відповідачу у справі.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦГЖ України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 2 ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, приведення собак в громадські місця або вигулювання собак без повідка та намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або майну.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, поданими позивачем доказами не підтверджується факт його звернення до правоохоронних органів під час завдання невідомою твариною (собакою) тілесних (фізичних) ушкоджень з метою правильної фіксації працівником поліції факту настання адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 154 КУпАП (складення працівником поліції відповідної постанови), та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності передбаченої даною статтею (за приведення собаки в громадські місця або вигулювання собаки без повідка і намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю позивача), що є основним доказом для відшкодування шкоди, завданої нападом собаки, з господаря (власника) тварини, при розгляді судом цієї цивільної справи, що узгоджується із показами свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що позивач після того як його покусала собака до правоохоронних органів не звертався.

Надані позивачем докази щодо понесених витрат на лікування на загальну суму 1331,18 грн., що підтверджується доданими до позову товарними чеками, суд оцінює критично, оскільки, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

А у виписках з медичної картки хворого ОСОБА_1 відсутні відомості про призначення саме тих медикаментів, які вказані у фіскальних чеках, а тому з врахуванням вищезазначеного, відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що такі медикаменти та інші витрати були придбані у зв`язку з вищезазначеним обставинами та за відповідним призначенням лікаря, а також не доведено, що ця шкода відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних ! стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою | щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною-першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В абзацах першому, другому пункту 4, абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з 'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана. наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з 'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/5063/16-ц від З0 травня 2019 року).

Однак, позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів вини відповідача у завданні йому невідомою твариною (собакою) тілесних (фізичних) ушкоджень, але й не надано жодних доказів, чим підтверджується факт заподіяння позивачу з боку відповідача моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, з чого позивач виходить оцінюючи заподіяну йому шкоду в грошовій сумі 20 000,00 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.1166, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 315, 355 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_4 ), про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.01.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко