ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2187/20

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/142/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

із секретарем судового засідання Поклад Д.В.

Позивач ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Наталія Григорівна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Наталія Григорівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладені 20 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила забезпечити позов і заборонити вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на зазначене нерухоме майно (будинок та земельну ділянку), яке належить ОСОБА_2 та заборонити фізичним і юридичним особам вчиняти дії, пов`язані із виселення її із спірного житлового будинку до прийняття рішення по справі.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскільки предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, то невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Посилається, що заборона вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на майно є адекватним заходом забезпечення позову, оскільки існує ймовірність повторного відчуження будинку та земельної ділянки на користь третіх осіб.

Наголошує, що ОСОБА_3 відчужив спірне нерухоме майно ОСОБА_2 вже після ухвалення Верховним Судом постанови від 14 листопада 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення з будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Шолох О.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року без змін. Посилається, що у разі задоволення позову ОСОБА_1 , вона не набуде права на спірний будинок та на земельну ділянку.

Інші учасники справи у встановлений судом строк відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що усупереч вимог ст. 149 ЦПК України ОСОБА_6 не зазначено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань та не надано на їх підтвердження доказів, які б достовірно свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам і не доведено, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи суд має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3статті 150 ЦПК).

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідність вирішення цього питання виникає також з положень статті 12 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений 20 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1032 га, кадастровий номер :02:000:0404, укладений 20 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 13-15).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом стало незаконне вибуття з її власності та набуття ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно та подальший незаконний перехід права на земельну ділянку до ОСОБА_2 на підставі оспорюваного правочину.

Апеляційним судом встановлено, що 23 травня 2012 року укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 16-17, 18-19).

09 грудня 2015 року між ПАТ «Банк «Богуслав» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (покупець) укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 20-21, 22-23).

20 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 24-25, 26-27).

Зазначені обставини сторонами не спростовані і не заперечувались.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Порушення своїх прав оспорюваними правочинами ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона була незаконно позбавлена права власності на передані в іпотеку банку земельну ділянку та житловий будинок, які були відчужені іпотекодержателем ПАТ «БАНК БОГУСЛАВ» покупцеві ОСОБА_3 за значно заниженою вартістю житлового будинку. Наголошує, що вартість предмету іпотеки була оцінена у 2 млн.54 тис.грн., з яких вартість житлового будинку площею 301,6 кв.м 1 млн.976 тис.грн., вартість земельної ділянки площею 0,1032 га 77,6 тис. грн. та які були продані банком ОСОБА_3 за 110,2 тис.грн.

Наведені ОСОБА_1 факти та надані на їх підтвердження докази свідчать про реальність спору про право на житловий будинок та земельну ділянку.

В заяві про забезпечення позову зазначається, що ОСОБА_1 із сім`єю постійно проживає у житловому будинку та постійно користується спірним нерухомим майном, а відповідач за час розгляду справи, залишаючись власником житлового будинку та земельної ділянки, може розпорядитись об`єктами нерухомості на власний розсуд.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та доводи, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь ОСОБА_1 , не оцінив їх, а, відповідно, і не врахував при постановлені оскарженої ухвали, хоча вони мали значення для визначення обсягу обмежень, що підлягали застосуванню.

Негативним наслідком неналежного забезпечення позову про оспорювання права на майно є можливість його відчуження під час вирішення спору, що призводить до затягування розгляду справи, оскільки виникає необхідність залучати до участі у справі нових власників та пред`являти додаткові позовні вимоги.

Відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю та житловий будинок, що може стати дійсною перешкодою у ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірного, який існує, принаймні на час виникнення спору, відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини 2 статті149 ЦК.

Такі умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною розпорядження цим майном з передачею прав на цю землю та житлового будинку та з реєстрацією речових прав, та забороною змінювати об`єкт спору (цільове призначення, поділ, об`єднання тощо).

Враховуючи, що між предметом спору та запропонованими заходами забезпечення позову наявний правовий зв`язок, апеляційний суд знаходить, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у способи, визначені заявником.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 у частині заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1032 га, кадастровий номер :02:000:0404, що знаходиться по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 .

Вимога ОСОБА_1 забезпечити позов шляхом заборони фізичним і юридичним особам вчиняти дії, пов`язані із виселення її із спірного житлового будинку АДРЕСА_1 до прийняття рішення по справі є необґрунтованою як така, що не стосується предмету позову, а, отже, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Наталія Григорівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити частково.

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1032 га, кадастровий номер :02:000:0404, що знаходиться по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 18 квітня 2011 року, відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 ).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: