Дата документу 17.11.2021 Справа № 337/131/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/131/21 Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/807/3203/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Білоуса Андрія Володимировича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.07.2017р. між ним та відповідачем шляхом підписання останнім заяви було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, який у подальшому, після підписання 18.09.2019р. відповідачем паспорту споживчого кредиту та отримання картки типу Word Elite, становив до 400 000 грн. Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, але відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 15.11.2020р. утворилась заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 320 649,25 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 275 504,88 грн., в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту 171 842,12 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту 103 662,76 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 12 639,19 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 32 505,18 грн.

Банк у позові, посилаючись на те, що має право на витребування не тільки повної заборгованості, але й лише її частини, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 275 504,88 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4132,57 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним

договором б/н від 11.07.2017р. в сумі 176 473,89 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 646,91 грн., а всього 179 120 грн. 80 коп.????

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині позовних вимог, у яких йому було відмовлено, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Білоуса А.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що відповідач власноручно підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому банк повідомив позичальнику про основні умови кредитування, строки та порядок нарахування складових на кредит. Крім того, позивач вказував, що відповідач в анкеті-заяві своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Зазначав, що боржник користувався кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг і погодження з ними. Суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні всієї заборгованості за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що суд правильно визнав, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи та Паспорт споживчого кредитування не можна визнати складовими кредитного договору, тому суд обґрунтовано обрахував розмір заборгованості, виходячи з за фактично отриманих коштів та сплачених відповідачем і списаних банком на погашення кредиту.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника банку адвоката Якушева С.О., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кравця О.О., який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.07.2017р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 , підписавши вказану анкету-заяву, в повному обсязі приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування (т.1 а.с. 15).

Крім того, судом встановлено, що 22.08.2019р. відповідач ОСОБА_1 підписав ще одну Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що він погоджується, що вказана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу, складають договір надання банківських послуг (т. 2 а.с.15).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати, банк видав відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором б/н наступні кредитні картки: 18.02.2019р. - № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/22, 22.08.2019р. - № НОМЕР_2 зі строком дії до 08/22 (т.1 а.с.14).

Також судом встановлено, що 18.02.2019р. відбувся старт карткового рахунку по кредитній картці № НОМЕР_1 , 20.08.2019р. на вказану кредитну картку банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 195 000,00 грн., 10.12.2019р. ліміт збільшено до 268 000,00 грн., 08.09.2020р. ліміт зменшено до 0,00грн. (т.1 а.с. 13).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 15.11.2020р., заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором б/н від 11.07.2017р. становить в загальній 320 649,25 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 275 504,88 грн., в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту 171 842,12 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту 103 662,76 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 12 639,19 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 32 505,18 грн.(т.1 а.с. 9-12).

У позові банком було зауважено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому банк просив стягнути з відповідача частину суми заборгованості, а саме, заборгованість за кредитом в сумі 275 504,88 грн.

Частково задовольняючи позов банку, суд виходив із того, що умови кредитного договору не були узгоджені між сторонами у належний спосіб, оскільки у анкеті-заяві від 11.07.2017р. вони не визначені, а Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не можна визнати складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, та банк не довів, що саме ці документи та у цій редакції були надані позичальнику для ознайомлення під час підписання анкети-заяви.

При цьому, суд не взяв до уваги як доказ узгоджених умов кредитного договору і Паспорт споживчого кредиту, на якому стоїть підпис споживача ОСОБА_1 , оскільки цей паспорт є інформаційним документом, у якому клієнту лише пропонуються наявні у банку кредитні картки, які мають різні умови кредитування. Тому суд стягнув відповідно до вимог ч. 2 статті 530 ЦК України лише суму фактично отриманого кредиту, який не повернуто відповідачем банку.

В апеляційній скарзі банк вказує, що суд безпідставно вважав, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку не є складовими кредитного договору, що, на думку банку, спростовується змістом заяви, у якій відповідач погодився з цим. Вважає, що відповідач погодився з приєднанням до цих документів шляхом оферти. Також вважає, що суд безпідставно відкинув як неналежний доказ узгоджених умов кредитного договору Паспорт споживчого кредиту, який підписаний позичальником та містить всі основні умови. Вказані обставини також підтверджуються випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, на базі якої було розраховано розмір заборгованості. Вважає, що умови кредитного договору були погоджені між сторонами, а розмір заборгованості є підтвердженим.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження позовних вимог надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк»,Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів баку, які були проаналізовані та оцінені судом першої інстанції, та відкинуті як докази погодження між сторонами істотних умов кредитного договору.

Колегія погоджується з цими висновками суду з огляду на наступне.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Між тим, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору, узгоджуються з приписами статті 1055 ЦК України, а тому колегія визнає, що судом ці обставини встановлені правильно.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Але суд правильно зазначив, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Натомість, банк не ознайомлював відповідача з цими документами, оскільки в анкеті-заяві зазначається лише про те, що клієнт приєднується до розміщених на сайті банку Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, а ознайомлення відбувається шляхом самостійного роздрукування відповідачем з цього сайту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент підписання заяви відповідачем містив саме вказані умови, в тому числі, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Так, за змістом анкети-заяви, клієнт мав ознайомитись з цим документом самостійно, здійснивши його роздруківку, що не свідчить, що в дійсності так і відбулось, та банк не може довести зворотного (що саме документ в цій редакції прочитав та роздрукував споживач).

В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання до вказаних Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними, зокрема, з огляду ще й на те, що у справі містяться дві анкети-заяви, підписані відповідачем 11.07.2017р. та 22.08.2019р., та під час їх підписання редакція Умов та правил змінювалась, а отже банк міг вибрати найбільш вигідні для себе умови для нарахування складових заборгованості, про які містяться відомості у виписці про рух коштів по картрахунку відповідача.

Отже, належного ознайомлення з відібранням підпису клієнта під узгодженими документами матеріали справи не містять, відтак суд правильно визнав, що не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складовими договору, а тому не можна вважати правомірно нарахованими на їх підставі відсотки й інші складові, а тому суд обґрунтовано спрямував всі здійсненні відповідачем платежі та списані банком на погашення відсотків, комісій, пені, штрафів кошти на погашення лише фактично отриманих відповідачем у кредит коштів.

Що стосується доводів банку про те, що істотні умови кредитного договору були узгоджені у Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем, але суд не прийняв його до уваги як доказ цих обставин, то колегія в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на зміст та оформлення цього документу.

Так, суд правильно зазначив, що як слідує з паспорту, умови договору про спожив-

чий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Такі висновки суду підтверджуються й тим, що у паспорті споживчого кредиту міститься припис про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 05.03.2019, отже даний паспорт кредиту не може слугувати доказом погодження між сторонами умов надання кредиту.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу декількох кредитних продуктів, за якими вказані різні умови.

Отже, Паспорт споживчого кредиту це лише пропозиція банку споживачеві обрати будь-який з типів карток, яка підлягає оцінці споживачем, яким на підставі отриманої з паспорту інформації обираються бажані та прийнятні для нього умови, а банк в подальшому аналізує можливість надання кредиту на обраних умовах з урахуванням кредитоспроможності клієнта. Тобто цей паспорт лише передує укладенню самого договору, але не підмінює його, який на вже узгоджених умовах має бути підписаний між сторонами.

До того ж, в анкеті-заяві відповідача не зазначено взагалі про те, що цей паспорт споживчого кредиту за визначеною ним програмою є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін.

При цьому, колегія наголошує, що суд не відмовив у позові в частині стягнення фактично отриманої суми кредиту, визнавши, що випискою про рух коштів по картрахунку відповідача підтверджується отримання коштів у кредит від банку, користуванням ними та наявність заборгованості у визначеному судом розмірі, а тому суд не взагалі не визнавав факту наявності договору між сторонами, а лише вказував, що банком не доведено, що кредитний договір укладено на тих умовах, які визначені у наданих документах: Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, паспорті споживчого кредиту, що позбавляє можливості стягнути всю розраховану банком заборгованість.

Всі викладені у скарзі обставини були предметом перевірки суду першої інстанції та їм надано належну правильну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Білоуса Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.