Номер провадження: 22-ц/813/3100/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Мурзенка М.В., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідачки майнову шкоду, заподіяну залиттям квартири, у розмірі 25935 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати по оплаті послуг оцінювача у розмірі 4000,00 грн., та судовий збір у розмірі 1536,80 грн., та витрати на юридичну допомогу у розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться на 4-му поверсі 10-поверхового будинку, має загальну площу 43,40 кв.м., житлову площу 17,4 кв.м. Над квартирою позивачки знаходиться квартира АДРЕСА_2 , власницею якої є відповідачка - ОСОБА_2

18 жовтня 2019 року позивачка виявила протікання стелі у своїй ванній кімнаті, про що одразу повідомили голову ОСББ «Комфорт та уют». 19 жовтня 2019 року працівниками ОСББ складено акт, відповідно до якого встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власницею якої є ОСОБА_2 . В результаті залиття, при обстеженні виявлено здуття шару фарби на стелі у ванній кімнаті, відшарування плиток від основи стіни, до якої прикріплені сантехнічні прибори. Встановлено перелік робіт, які необхідно виконати для усунення зазначених порушень. Відповідачка, факт залиття квартири визнала, пропонувала кошти на відновлювальний ремонт, однак запропонована сума не покривала і половини понесених збитків, оскільки відповідно до експертного дослідження №96/19 від 21 листопада 2019 року вартість відновлюваного ремонту, для усунення пошкоджень внаслідок залиття становить 26 177 грн. з урахуванням фізичного зносу будівельних матеріалів - 25935,00 грн.

Зважаючи на викладене, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди - 25 935 грн. 00 коп.,на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а також судові витрати в сумі 7 837, 39 грн., у т.ч. судовий збір - 1 337,39 грн., витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження - 4 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 2 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що експертне дослідження не є достатнім та достовірним доказом для встановлення об`єму пошкоджень, визначених позивачем, внаслідок заливу. Експерту поставлено питання тільки щодо розміру матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_3 , проте не ставилося питання про встановлення пошкоджень об`єкта внаслідок залиття. Експерту було надано акт про залиття, в якому визначено характер пошкоджень - пошкодження стелі, а тому самостійне визначення експертом пошкодження стіни - керамічної плитки є помилковим і не може бути належним доказом. Також, апелянт зазначив, що обов`язок доказування розміру матеріальної шкоди, в тому числі об`єму пошкодження покладено на позивача, однак надані позивачем докази не є достатніми та достовірними. Крім того, факт завдання матеріальної шкоди не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та факт її завдання як такої.

У своєму відзиві ОСОБА_4 , представник ОСОБА_3 , зазначає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс по суті спору справедливе та законне рішення, яке, на думку позивача, не підлягає скасуванню. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування фактів зазначених в акті про залиття від 19 жовтня 2019 року відповідачем суду не надано.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщоцим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 ,що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №192987876. (а.с.7)

19 жовтня 2019 року сталось залиття квартири позивача, що підтверджується копією акту фіксації пошкоджень в приміщенні власника № 0001/2019, складеного комісією ОСББ «Комфорт та Уют».

Відповідно до копії акту про наслідки залиття квартири АДРЕСА_3 від 19 жовтня 2019 року, комісія у складі ОСОБА_5 (голова комісії), ОСОБА_6 (сантехнік), ОСОБА_7 (член правління) склали Акт від 19 жовтня 2019 року про те, що ними була досліджена квартира АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . На день дослідження комісія встановила, що під час залиття в квартирі АДРЕСА_3 було виявлено пошкодження частини стелі площею довжиною 84 см. та шириною 30 см. Даний акт підписали: голова комісії ОСОБА_5 , сантехнік ОСОБА_6 , член правління ОСОБА_7 , а також власниця квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (а.с.9).

Залиття сталось з квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку, що належить відповідачеві. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні, факт належності відповідачу зазначеної квартири підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №192992619 (а.с.8).

Згідно експертного дослідження № 96/19 від 21.11.2019, виконаного ОСОБА_8 , що має кваліфікацію судового експерта, що оцінюється судом як письмовий доказ по справі, оскільки не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, розмір матеріальної (майнової) шкоди, яка була завдана власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття складає 25935,00 грн. (а.с.10-31).

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що обсяг пошкоджень був визначений нею візуально, відшарування плитки є типовим пошкодженням для залиття, для проведення більш детального дослідження визначення причин пошкодження плитки необхідними є застосування руйнівних методів дослідження, пов`язаних із відокремленням плитки від стіни.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які свідчать про те, що внаслідок залиття квартири позивачки, яке сталася з вини відповідачки, позивачці заподіяно матеріальну шкоду, то наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо матеріальної шкоди.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з наступних підстав.

Ст.ст. 11,16 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної)та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 22 ЦК України, передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що внаслідок залиття позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась в душевних хвилюваннях та нервовому напруженні. Виходячи з принципу розумності та справедливості, адекватності завданим душевним та моральним стражданням позивача, суд на законних підставах стягнув моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., оскільки заявлений до стягнення розмір моральної шкоди у 5 000 грн. є надмірним.

На підставі вищевикладених обставин, суд у відповідності до вимог закону, з`ясувавши всі обставини справи, надані докази, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що експертне дослідження не є достатнім та достовірним доказом для встановлення об`єму пошкоджень, визначених позивачем, внаслідок заливу, експерту поставлено питання тільки щодо розміру матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_3 , проте не ставилося питання про встановлення пошкоджень об`єкта внаслідок залиття, експерту було надано акт про залиття, в якому визначено характер пошкоджень - пошкодження стелі, а тому самостійне визначення експертом пошкодження стіни - керамічної плитки є помилковим і не може бути належним доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що обов`язок доказування розміру матеріальної шкоди, в тому числі об`єму пошкодження покладено на позивача, однак надані позивачем докази не є достатніми та достовірними не спростовують висновок суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 було роз`яснено право на надання висновку експерта з питань визначення причин пошкодження плитки та інших доказів на підтвердження невідповідності розміру шкоди, зазначеному в наданому стороною позивача експертному дослідженні, проте таких доказів стороною відповідача суду не надано, а клопотання представника відповідача про проведення судової будівельно-технічної експертизи за його заявою залишено без розгляду.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 січня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.І. Дрішлюк

______________________________________ С.М. Сегеда