Справа № 497/855/2021
Провадження № 2/497/431/2021
22.11.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Раца В.А.,
секретаря - Войтової С.І.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку квартири, -
19.05.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати квартиру, яка належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири.
Свої вимоги мотивує тим, що з 15 травня 2009 року вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у них не склалося з причини різних поглядів на сімейні відносини, вона прийшла до твердого переконання, що розірвання шлюбу між ними неминуче і на даний момент Болградським районним судом розглядається її позов про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. У час перебування у шлюбі вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартиру вони купили за спільні кошти, які набули за період шлюбу, але договір купівлі-продажу оформлений лише на відповідача ОСОБА_2 , який був покупцем квартири по договору. Отже, квартира була куплена за їх сумісні кошти і є сумісною власністю подружжя, таким чином, вона має право на 1/2 частку цієї квартири. У добровільному порядку відповідач не бажає призвести розподіл, тому вона вимушена звернутися до суду з цім позовом.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносини сторін, але в межах заявлених вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77-79 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 13,81 ЦПК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Так, відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частиною 4 та 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Судом встановлено, що сторони з 15 травня 2009 року знаходилися у шлюбі, зареєстрованому Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис №46, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.10.2016 року, виданого повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7).
Шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 27.07.2021 року, справа № 497/919/2021, провадження № 2/497/451/2021, яке набрало законної сили.
В період шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 серпня 2009 року Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про народження за № 25 (а.с.8).
Так, 29 вересня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ринкова вартість квартири складає 91 680 гривень. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Одеської області Ажинтарєвим В.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2663 (а.с.9).
Окрім цього позивачкою надано інформаційну довідку № 257347051, сформованою 20.05.2021 року ОСОБА_6 , з якої вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване 05.11.2012 року за ОСОБА_2 (а.с.23).
Відповідно до п.п. 22,23,28,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Позивачкою надано докази того, що нерухоме майно (квартира) є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто є законні підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного майна.
За таких обставин, суд вбачає, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому вимога про визнання права власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно норм ст. 137 ЦПК України, встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Позивачем на підтвердження надання їй правничої допомоги на суму 1500 грн., надано договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 17 травня 2021 року, а також надано акт приймання-передавання позовної заяви, відповідно до договору від 17.05.2021 року та квитанцію №47 від 17.05.2021 року на суму 1500,00 грн.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем конкретизовано обсяг робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, суд вважає необхідним задовольнити вимогу щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі, а саме в сумі 1500,00 грн.
Керуючись ст.ст.19,81, 264-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, ст.60, 63, 69-71 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку квартири - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1 362,00 грн. та 1 500,00 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 2 862 (дві тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца