ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/3285/19
Провадження № 22-ц/821/25/21
категорія: 314000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря: Попової М. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: Кредитна спілка «Добросвіт», Державний реєстратор Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Черкаської області Каленчук Микита Андрійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Добросвіт», Державного реєстратора Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Черкаської області Каленчука Микити Андрійовича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, у складі головуючого судді Кондрацької Н. М., повний текст рішення складено 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КС «Добросвіт», Державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Черкаської області Каленчука М. А. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно про визнання недійсним та скасування рішення.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 24 липня 2006 року між позивачем та відповідачем КС «Добросвіт» було укладено кредитний договір № 00326 сума кредиту за яким становила 105000 грн.

23 квітня 2008 року сторони уклали додатковий договір, яким погодили, що сума кредиту складає 145000 грн. Розмір відсотків за користування кредитом складає 34% річних.

На забезпечення зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та відповідачем КС «Добросвіт» було укладено договір іпотеки № 326/1 від 24 липня 2006 року. Предметом іпотеки є належна позивачу на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Здійснення стягнення на предмет іпотеки передбачено розділом 6 договору іпотеки.

В ході виконання договору у нього виникла заборгованість. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27 травня 2011 року з ОСОБА_1 на користь КС «Добросвіт» стягнуто 375780,31 грн заборгованості, з яких 133031,20 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 242759,11 грн заборгованість за відсотками по користуванню кредитом. Відповідач КС «Добросвіт» подав до органів ДВС виконавчий лист, але згодом в ході примусового виконання рішення його відкликав.

КС «Добросвіт» звернулась до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на предмет іпотеки. Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову було відмолено. Суд апеляційної інстанції скасував рішення та постановив нове, яким позовні вимоги задовольнив в повному обсязі. Судом касаційної інстанції рішення обох судів скасовано, в задоволенні позову КС «Добросвіт» про визнання права власності на предмет іпотеки відмовлено.

Зазначає, що з інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, він випадково дізнався, що 29 жовтня 2018 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 31 жовтня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком М. А. було здійснено реєстрацію права власності на об`єкт іпотеки за КС «Добросвіт». Серед інших документів державному реєстратору було надано вимогу-повідомлення від 16.10.2012.

Вказує, що в 2012 році ним були здійснені платежі на користь КС «Добросвіт» в рахунок виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси. Оскільки строк вимоги за кредитним договором минув, так само як і строк примусового виконання рішення, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання кредитного договору шляхом реєстрації права власності на об`єкт іпотеки, на його думку, є протизаконним.

Вважає, що дії державного реєстратора були неправомірними, оскільки, а ні у КС «Добросвіт» на час державної реєстрації не було права на набуття права власності на предмет іпотеки, а ні наданий державному реєстратору пакет документів не надавав підстав про прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за КС «Добросвіт».

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Каленчука М. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 43779683 від 31.10.2018 про реєстрацію за КС «Добросвіт» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вказані позивачем підстави для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що не ґрунтується на правових нормах та є незаконним, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Мотивація апеляційної скарги зводиться до мотивів позовної заяви, а саме, що договір іпотеки, в рамках якого здійснено оспорювання реєстрації права власності, містить виправлення, а також те, що вказана реєстрація здійснена на підставі вимоги від 15 жовтня 2012 року, однак, в 2012 році та пізніше він здійснював платежі на користь КС «Добросвіт» в рахунок виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року.

09 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив КС «Добросвіт» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Зазначає, що ознайомившись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає, що вони є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, тому така скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказує, що у відповідності до вимог законодавства ОСОБА_1 було надіслано вимогу № 148 від 15 жовтня 2012 року про необхідність у тридцяти денний строк виконати основне зобов`язання за кредитним договором. Вимогу він отримав та не погасив заборгованість. Законодавством не передбачено обов`язку надсилати повторні вимоги, якщо первісна вимога залишається невиконаною.

Щодо виправлень у іпотечному договорі, зазначає, що доводи скаржника є помилковими, позивач не спростував, що виправлення стосовно житлової площі квартири не відповідають дійсності та зареєстрованим правам. Крім того, наявність застережених виправлень в договорі іпотеки не заважали реєстратору визначити зміст прав, обсяг та перевірити їх.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі, а ухвалою від 13 листопада 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 26 листопада 2020 року на 15:00 год., в подальшому розгляд справи відкладено на 11 грудня 2020 року на 11:00 год., на 22 грудня 2020 року на 12:30 год., на 28 грудня 2020 рку на 14:30 год., на 12 січня 2021 року на 15:00 год та на 21 січня 2021 року на 14:00 год.

Фактичні обставини справи

24 липня 2006 року між КС «Добросвіт» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00326, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 105000 грн строком на 84 місяці під 32% річних на умовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановлених кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 24 липня 2013 року (т. 1 а. с. 17-18).

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався проводити погашення основного боргу за кредитом в розмірах та в строки, визначені умовами цього договору і графіком погашення, а також сплачувати відсотки, в розмірах та в строки, визначені умовами цього договору.

Пунктами 3.2.3, 3.2.4 кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником більш на 1 місяць термінів виконання зобов`язання або частини зобов`язань, встановлених у додатку 1 до договору, позикодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення позичальником частини позики, що залишилася, та сплати суми процентів, належних йому за цим договором за весь час фактичного користування кредитом. В цьому випадку позикодавець, реалізуючи це право має направити позичальнику письмове повідомлення про одностороннє розірвання договору та вимогою сплатити суму позики, що залишилася у позичальника та відсотків за фактичне користування позикою, та інших платежів, належних йому за цим договором, а позичальник повинен на протязі 10 днів з моменту направлення йому повідомлення виконати таке зобов`язання. В разі невиконання такого зобов`язання позичальником на протязі 10-ти днів належна сума цього зобов`язання вважається простроченою і до неї застосовуються умови кредитування згідно абзацу першого п. 6.5. цього договору.

У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань задовольнити свої вимоги до останнього шляхом використання забезпеченого зобов`язання (т.1 а.с. 17).

Згідно п. 6.5. кредитного договору на час прострочення позичальником строків сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом до останнього автоматично (без додаткового попередження) застосовуються особливі умови кредитування, за якими на весь час такого прострочення на прострочену суму нараховується подвійна процентна ставка, встановлена цим договором (т.1 а.с. 18).

Пунктом 6.6. кредитного договору визначено, що сторони погодили, що в разі припинення дії договору, у т. ч. в разі його дострокового розірвання з підстав та у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством, в зв`язку з чим у позичальника виникає зобов`язання погасити суму кредиту та/або сплатити відсотки за його користування, то в разі невиконання позичальником цього зобов`язання у передбачений цим договором або законодавством строк (залежно від підстав дострокового припинення договору), така сума простроченої заборгованості з дня, наступного за останнім днем строку виконання цього зобов`язання, вважається відповідною сумою кредиту, що наданий позичальнику на умовах його повернення за першою вимогою позикодавця, яка має бути задоволена позичальником на протязі 7 календарних днів, з моменту направлення йому письмової вимоги.

При цьому на суму такого кредиту нараховуються відсотки в розмірі 64 % річних за весь час фактичного користування цим кредитом і які підлягають сплаті позичальником разом зі сплатою кредитом або на окрему вимогу позикодавця, яка має бути задоволена позичальником на протязі 7 календарних днів з моменту її направлення позичальнику (т.1 а.с. 18).

24 липня 2006 року, в забезпечення вказаного зобов`язання за вказаним кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки N 00326/1, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н. В., відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку КС «Добросвіт» нерухоме майно, а саме: власну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 14-16).

Пунктом 3.1.4. договору іпотеки N 00326/1 від 24 липня 2006 року передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, та чинним законодавством у випадку невиконання, або належного виконання зобов`язання за кредитним або іпотечним договором (т.1 а.с. 15).

24 липня 2006 року між КС «Добросвіт» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору Іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року, згідно якого сторони домовились повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 128000 грн у строк до 24 липня 2013 року та сплачувати 34% річнихна мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором. Вартість предмета іпотеки визначили в розмірі 128000 грн (т.1 а.с. 125).

24 липня 2006 року між КС «Добросвіт» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору Іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року, згідно якого сторони домовились повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 145000 грн у строк до 24 липня 2016 року та сплачувати 34% річних на мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором (т.1 а.с. 126).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року із ОСОБА_1 на користь КС «Добросвіт» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, в сумі 375780,31 грн, яка станом на 18 березня 2011 року складалась з: 133021,20 грн заборгованості за основною сумою кредиту; 242 759,11 грн нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом. Зазначене рішення набрало законної сили.

КС «Добросвіт» 15 жовтня 2012 року звернулась до боржника з вимогою, яку він отримав 22 жовтня 2012 року, у 30-денний термін з часу отримання вимоги здійснити повний розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 584344,75 грн, з яких 68609,78 грн сума несплачених частин кредиту, строк сплати яких настав, 512344,75 грн сума несплачених відсотків за користування кредитом, 3058,40 грн сума судового збору (т.1 а.с. 120).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову КС «Добросвіт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 липня 2006 року № 00326 в розмірі 1182042,75 грн, перед КС «Добросвіт» звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , ринкова вартість 740500,00 грн, шляхом передачі іпотекодержателю КС «Добросвіт» вказаного предмета іпотеки у власність. Визнано за КС «Добросвіт» право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66 кв. м та ринковою вартістю 740500,00 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 28 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року скасовано. У позові кредитної спілки «Добросвіт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

З довідки ТОВ ФЕС УКР від 14 квітня 219 року № 30 вбачається, що вона видана ОСОБА_1 про те, що згідно постанови від 12 січня 2015 року ВП № 30027677 починаючи з лютого 2015 року по березень 2019 року (включно) із його заробітної плати було утримано та перераховано до ЦВ ВДВС ЧМУЮ кошти в розмірі 74306,85 грн, я яких виконавчі дії та збір 7430,67 грн, борг 66876,18 грн (т.1 а.с. 132).

Згідно листа Управління з питань державної реєстрації від 31 липня 2019 року № 15297-01-21, суду були надані копії документів, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки реєстраційна справа, що була сформована державним реєстратором Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком М. А., не передана на зберігання до управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (т.1 а.с. 146).

До вищевказаного листа надано наступні документи: договір іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року та додаткові договори до нього від 23 квітня 2008 року та від 27 лютого 2008 року, Висновоквід 26 жовтня 2018 року про ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 , що становила 651500 грн, що складений ФОП ОСОБА_2 , вимога-повідомлення від 15 жовтня 2012 року № 148 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (т.1 а.с. 147-155).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника КС «Добросвіт» адвоката Кирси В. В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

У п. 3 рішення Конституційного Суду України від 14.07.2020 № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) зазначено таке: «відповідно до Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509); зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526); виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546).

Згідно зі ст. 572 цього Кодексу за заставою кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (ст.1 Закону).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст. 9 цього Закону іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено Законом; іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 911/2392/17. Водночас близькі за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 751/2322/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 569/16312/17-ц.

Судом встановлено, що 24 липня 2006 року між ОСОБА_1 та КС «Добросвіт» було укладено кредитний договір № 00326, в забезпечення виконання якого 24 липня 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки N 00326/1, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н. В., відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку КС «Добросвіт» нерухоме майно, а саме: власну квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому між сторонами було укладено додаткові договори до договору іпотеки, якими спочатку розмір кредиту збільшено до 128000 грн під 34% річних з кінцевим терміном повернення до 24.07.2013, другим додатковим договором сума кредиту збільшилась до 145000 грн під 34% річних до 24.07.2016 (т.1 а.с. 151-152).

У ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й ст. ст. 35 37 ЗУ «Про іпотеку».

Так, ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Так, у договорі іпотеки від 24.07.2006, укладеному між КС «Добросвіт» та ОСОБА_1 п. 4.2. визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках передбачених цим або кредитним договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством.

Пунктом 6.3. договору іпотеки передбачено, що окрім цього, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, обравши на власний розсуд будь-який із заходів, зокрема, передачу іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання. В такому випадку цей договір є належною правовою підставою іпотекодержателю для переоформлення права власності на предмет іпотеки, а тому додаткового погодження з іпотекодавцем чи то укладання додаткових угод на застосування цього заходу не потребує. При цьому, іпотекодавець бере на себе відповідальність щодо дійсності факту порушення іпотекодавцем зобов`язань. Вартість майна, за якої іпотекодержатель набуває у власність предмет іпотеки встановлюється незалежним оцінювачем (суб`єктом оціночної діяльності), який призначається іпотекодержателем, окрім випадків визначення вартості в порядку визначеному п. 1.4 договору. В разі, якщо встановлена вартість предмета іпотеки більша ніж сума невиконаних зобов`язань позичальника, така позитивна різниця повертається іпотекодавцю на протязі (десяти) календарних днів з моменту реєстрації іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки (т.1 а.с. 15).

Також в п. 1.4 договору визначено, що сторони погодили, що вартість предмета іпотеки, на момент укладення цього договору становить 105000 грн, яка є приблизною.

Отже, сторони погодили звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом переоформлення іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п. 57 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (пункт 61 Порядку у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст. ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18).

Отже, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення, та не усунення іпотекодавцем порушення у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги, а державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, здійснюється державним реєстратором після надання доказів про направлення такої вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги.

У зв`язку із неналежним виконанням кредитного договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, тому КС «Добросвіт» звернулась в суд і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року із ОСОБА_1 на користь КС «Добросвіт» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, в сумі 375780,31 грн, яка станом на 18 березня 2011 року складалась з: 133021,20 грн заборгованості за основною сумою кредиту; 242 759,11 грн нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом. Зазначене рішення набрало законної сили.

15 жовтня 2012 року КС «Добросвіт» звернулась до ОСОБА_1 із вимогою, у 30-денний термін з часу отримання вимоги, здійснити повний розрахунок заборгованості за кредитом, яку останній отримав 22 жовтня 2012 року та не заперечує цього.

При цьому, у приведеній вимозі зазначено про те, що в разі незадоволення в повному обсязі цієї вимоги у зазначений у ній термін Спілка розпочинає процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку встановленому законодавством та договором іпотеки, в тому числі шляхом набуття права власності на дане майно (т. 1 а.с. 120).

ОСОБА_1 у визначений у вимозі строк не погасив заборгованість за кредитним договором у зв`язку з чим КС «Добросвіт» звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення районного та апеляційного судів скасовано, а у позові КС «Добросвіт» до ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку, а визнання права власності на предмет іпотеки за рішенням суду ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не передбачає.

Постановою Верховного Суду також встановлено, що 10 вересня 2009 року КС «Добросвіт» направила ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про усунення порушених зобов`язань, дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплату процентів. ОСОБА_1 отримав вимогу особисто 22 вересня 2009 року. Станом на 02 листопада 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором не погашена (т.1 а.с. 22-26).

Отже, КС «Добросвіт» двічі направлялась ОСОБА_1 вимога про повне погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою виникнення у КС «Добросвіт» права власності на квартиру АДРЕСА_1 зазначено: висновок про ринкову вартість, серія та номер б/н, виданий 26.10.2018, видавник: експерт ОСОБА_2 , рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер б/н, виданий 16.10.2012, видавник КС «Доросвіт», вимога-повідомлення, серія та номер № 148, виданий 15.10.2012, видавник: Голова правління КС «Добросвіт», додатковий договір до договору іпотеки №00326/1 від 24.07.2006, серія та номер 3268, виданий 27.02.2008, видавник: сторони договору, Договір іпотеки № 00326/1, серія та номер: 11814, виданий 24.07.2006, видавник: сторони договору (т.1 а.с. 9-13).

З наданих Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради сканованих копій документів, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що державному реєстратору надавались: висновок про ринкову вартість від 26.10.2018, проведений експертом ОСОБА_2 , рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.10.2012, видавник КС «Доросвіт», вимога-повідомлення № 148 від 15.10.2012, видавник: Голова правління КС «Добросвіт», додатковий договір до договору іпотеки №00326/1 від 24.07.2006, серія та номер 3268, виданий 27.02.2008, Договір іпотеки № 00326/1, серія та номер: 11814, виданий 24.07.2006 (т.1 а.с.146-155).

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що вимогу КС «Добосвіт» від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримав 22 жовтня 2012 року, однак на момент переходу права власності на спірну квартиру до іпотекодержателя (31.10.2018) заборгованість ним не була погашена.

Доводи скаржника відносно того, що вимога від 22 жовтня 2012 року є неналежною, адже з часу її формування до моменту переходу права власності пройшов значний проміжок часу не заслуговують на увагу, адже, як вірно зазначено судом першої інстанції, положеннями ЗУ «Про іпотеку» не передбачено обов`язку іпотекодержателя надсилати повторні чи додаткові вимоги до іпотекодавця із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відносно доводів позивача щодо виправлень у договорі іпотеки слід зазначити наступне.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

У разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів.

Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. (п. 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 N 3253/5).

З договору іпотеки від 24 липня 2006 року N 00326/1, який наданий державному реєстратору, вбачається, що в ньому містяться виправлення: в п 1.2 договору, в частині розміру житлової площі з цифри «62,1» на цифру «38,2», виконані рукописним текстом. Вказані виправлення засвідчені особистим підписом та печаткою нотаріуса ОСОБА_3 . Вказане виправлення зроблене таким чином, що можна прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Крім того, позивачем не оскаржувався договір іпотеки з підстав наявності в ньому невірних даних чи внесення виправлень нотаріусом.

Разом з тим, державний реєстратор, як вірно зазначив суд першої інстанції, обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, тому мав змогу переконатися у достовірності зробленого нотаріусом виправлення у договорі іпотеки від 24 липня 2006 року N 00326/1.

Щодо суми боргу, то слід зазначити, що позивачем не надавалось доказів повного чи часткового погашення боргу з часу отримання вимоги від 22.10.2012, не надавалось доказів наявності виконавчого провадження та стягнення за ним боргу в примусовому порядку, а із наданої довідки ТОВ ФЕС УКР від 14 квітня 219 року № 30 лише вбачається, що із ОСОБА_1 , згідно постанови від 12 січня 2015 року ВП № 30027677, починаючи з лютого 2015 року по березень 2019 року (включно) із його заробітної плати було утримано та перераховано до ЦВ ВДВС ЧМУЮ кошти в розмірі 74306,85 грн (з яких борг 66876,18 грн, виконавчі дії та збір 7430,67), однак доказів того, що вказане виконавче провадження відкрито саме стосовно стягнення боргу перед КС «Добросвіт» на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року, ОСОБА_1 надано не було.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що КС «Добросвіт», як іпотекодержателем, виконані всі вимоги ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому державним реєстратором Каленчуком М. А. 31.10.2018 проведено державну реєстрацію права власності у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, апеляційний суд, враховуючи те, що скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/І6-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».

У справі, що переглядається, спір виник між ОСОБА_1 та КС «Добросвіт» з приводу права власності на квартиру, а тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, що також є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора ЧФ КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука М. А.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко