Справа № 171/1557/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря Титаренко Л.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апостолівської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Апостолівської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Штефан І.Г. державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори 14.04.1983 року, за реєстровим №956, право власності на який зареєстровано Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову книгу №3, за реєстровим № 194.

Зазначає, що ОСОБА_4 заповіт не складав, його майно спадкується за законом, вона, як дружина спадкодавця, спадщину за законом прийняла шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказує, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має.

Позивач посилається на те, що для подальшого оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського нотаріального округу Романченко Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріус відмовила у видачі вказаного свідоцтва. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказано, що спадкоємець не підтвердила факт належності померлому правовстановлюючого документа на будинок, який входить до складу спадщини, оскільки мають місце розбіжності у написанні прізвища власника житлового будинку у правовстановлюючому документі « ОСОБА_5 » та у свідоцтві про смерть, в якому записано прізвище померлого « ОСОБА_6 ». Також, в постанові зазначено, що має місце значна зміна характеристики об`єкта спадкування у порівнянні з правовстановлюючим документом.

У зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу на житловий будинок невірно зазначено прізвище її чоловіка, це позбавляє її як спадкоємиці можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини за законом. Зазначає, що вказані розбіжності виникли у зв`язку з помилковим зазначенням прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі, що підтверджується наведеними нею доказами.

Встановлення факту належності спадкодавцю договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який належить ОСОБА_4 , необхідно їй для оформлення спадщини та визнання права власності на даний житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що при оформленні спадщини був виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , де вказані його площа та господарські будівлі та споруди. Вказує, що відповідно до інвентаризаційної довідки № 2599/20 від 24.06.2020 року зміна характеристики об`єкта спадкування у порівнянні з правовстановлюючим документом відбулася в зв`язку зі зміною порядку обрахунку відповідно до набутої чинності Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 186, від 26.07.2018 року, зміною призначення кімнат та зміною (уточненням) лінійних промірів, що обраховано в новому технічному паспорті на житловий будинок. Таким чином, збільшилася житлова площа об`єкта нерухомості.

Зазначає, що оскільки вона є спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , шляхом спільного проживання разом з померлим на час відкриття спадщини, а нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права.

Просить встановити факт належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штефаном І.Г. 14.04.1983 року, за реєстровим № 956. Визнати за нею право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належав йому на праві приватної власності.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.09.2020 року за клопотанням представника позивача у приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 15.10.2020 року за клопотанням представника позивача у державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано належним чином засвідчену копію нотаріальної справи за договором купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним 14.04.1983 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 04 грудня 2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з підстав заявлених в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила суду, що після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріуса по питанню успадкування житлового будинку, що належав на праві власності її чоловікові ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1983 року. Однак, як з`ясувалося у вказаному договорі була допущена описка, оскільки в документі не правильно зазначено прізвище її чоловіка як « ОСОБА_5 ». Приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначений правовстановлюючий документ належить її чоловікові, оскільки 14 квітня 1983 року він на підставі вказаного документу набув у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, як виявлено було після смерті спадкодавця у договорі купівлі-продажу від 14.04.1983 року, який належить ОСОБА_4 допущено описку в написанні прізвища.

ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача - виконавчого комітету Апостолівської міської ради в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечила.

Суд, заслухавши показання ОСОБА_1 , яка допитана як свідок, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.10.2019 року (а.с.12,87).

Як встановлено з копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Апостоліським РВ УМВС України в Дніпропетровській області від 07 грудня 2000 року, прізвище спадкодавця зазначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14-15).

Відповідно до довідки від 11.01.1999 року фізичній особі ОСОБА_4 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.16).

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.10.1974 року вбачається, що ОСОБА_1 24 жовтня 1974 року уклала шлюб з ОСОБА_4 (а.с.13,89 зв.).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59404239 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 13.02.2020 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В., номер у спадковому реєстрі 65506769, номер у нотаріуса 13/2020 (а.17,98).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 квітня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 набув у власність жилий будинок з відповідними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 908 кв.м., зареєстровано в реєстрі за №956 (а.с.20-23, 122-123).

Відповідно до довідки № 2599/20 від 24.06.2020 року виданої КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1983 року, посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штефаном І.Г., за реєстраційним № 956 (а.с.24,101 зв.).

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показань ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що факт належності ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , від 14 квітня 1983 року, знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.78).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 від 06.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.105).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 06.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 24.10.1974 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.108-109).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 13.02.2020 року № 621 за період з 24.05.1985 року по 04.10.2019 року спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 24.05.1983 року по 08.10.2019 рік. Станом на день смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у будинку за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_9 - донька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - онука (а.с.88).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 13.01.2011 року вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_9 (а.с.143).

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6 від 08.09.1977 року (а.с.90).

ОСОБА_11 уклала шлюб 21.10.1995 року з ОСОБА_12 , після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище - ОСОБА_13 , що встановлено зі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_7 (а.с.90 зв.).

13 лютого 2020 року ОСОБА_14 звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. з заявою про відмову від належної їй спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_4 (а.с.81).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження, серія НОМЕР_8 від 04.06.1983 року (а.с.91).

13 лютого 2020 року ОСОБА_9 звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. з заявою про відмову від належної їй спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_4 (а.с.84).

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження, серія НОМЕР_9 від 18.12.1975 року (а.с.89).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 13.02.2020 року № 621, за період з 24.05.1985 року по 04.10.2019 року, ОСОБА_15 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 05.03.2008 року по 10.09.2018 рік (а.с.88).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59404045 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 не видавалося (а.с.92-97).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59404271 інформація про заповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня (а.с.99-100).

06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.102).

Постановою приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. від 06.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вона не може підтвердити факт належності спадкодавцю правовстановлюючого документа на будинок, оскільки мають місце розбіжності у написанні прізвища власника житлового будинку у правовстановлюючому документі « ОСОБА_5 » та у свідоцтві про смерть, де прізвище померлого зазначено « ОСОБА_6 », при цьому має місце значна зміна характеристики об`єкта спадкування у порівнянні з правовстановлюючим документом (а.с.111).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 квітня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штефаном І.Г., ОСОБА_8 набув у власність жилий будинок, глинобитний, жилою площею 25,6 кв.м. з надвірними будівлями: туалет Б, паркан №1, водопровід №2, розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 908 кв.м., зареєстровано в реєстрі за №956 (а.с.122-123).

Згідно технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого 19.06.2020 року встановлено, що будинок складається з 4 житлових кімнат, загальна площа приміщень будинку становить 128,6 кв.м., житлова (основна) - 40,6 кв.м., допоміжна (підсобна) - 88,0 кв.м. (а.с.25-30).

Відповідно до довідки № 2599/20 від 24.06.2020 року виданої КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації», власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1983 року, посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штефаном І.Г., за реєстраційним № 956. У вказаній довідці зазначено, що зміна житлової площі будинку відбулася в зв`язку з використанням при підрахунку набутої чинності Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 186, від 26.07.2018 року, зміною призначення кімнат та зміною (уточненням) лінійних промірів (а.с.24,101 зв.).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 240289912 від 13.01.2021 року встановлено, що відомості у вказаних реєстрах щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 а відсутні.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він н заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п.1 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

За приписами п.п. 4.14, 4.15, 4.16, п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом строк.

Постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вона не може підтвердити факт належності спадкодавцю правовстановлюючого документа на будинок, оскільки мають місце розбіжності у написанні прізвища власника житлового будинку у правовстановлюючому документі, при цьому має місце значна зміна характеристики об`єкта спадкування у порівнянні з правовстановлюючим документом.

Встановлено, що житловий будинок за вищевказаною адресою належить на праві власності спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1983 року.

Відповідно до відомостей КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що зміна житлової площі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася в зв`язку з використанням при її підрахунку в новій редакції Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 186, від 26.07.2018 року, зміною призначення кімнат та зміною (уточненням) лінійних промірів.

Таким чином судом встановлено, що спадкодавець був власником вищевказаного житлового будинку, а тому вказане нерухоме майно входить до складу спадщини.

Зі змісту ст.ст.15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23) зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-81,89,258-259,263-265,273, 319, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Апостолівської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори 14.04.1983 року, за реєстровим № 956.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належав йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори 14.04.1983 року, за реєстровим № 956.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення буде складено у десятиденний строк з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повне рішення суду складено 22.01.2021 року.

СуддяЛ. І. Кодрян