Справа № 128/881/19
Провадження № 22-ц/801/151/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 рокуСправа № 128/881/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Бондаренко О.І., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 1,3247 га, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :01:001:0265, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Зазначає, що пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки в період з 17.08.2015 по 31.08.2015 перебувала на лікуванні в лікарні з приводу пошкодження внутрішньої колоартеріальної зв`язки лівого колінного суглобу, внаслідок чого лікуванням призначалася гіпсова іммобілізація, що перешкодило вчасно з`явитися до нотаріальної контори для подання зави про прийняття спадщини.

Крім того, після смерті матері вона займалася питанням її поховання, організації поминальних обідів та інших обрядів, була вкрай пригнічена смертю матері, що негативно вплинуло на її стан самопочуття, тому з цих підстав, а також через крайню нужденність, відсутність можливості звернутися за допомогою, в тому числі юриста, не змогла з поважних причин звернутися до нотаріуса, а лише після того, як позичила кошти і звернулася за правовою допомогою, то від нотаріуса дізналася, що не може оформити спадкові права через пропуск строку звернення до нотаріальної контори.

Нотаріусом їй не було повідомлено про те, що відповідач прийняв спадщину, адже він заяву про прийняття спадщини також не подавав, а її прийняла шляхом проживання за однією адресою зі спадкодавцем інша її донька, від якої права на таку спадщину перейшли до відповідача.

Вважаючи, що немає інших спадкоємців, крім неї, вона звернулася до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за результатами розгляду якого прийнято рішення про задоволення позову. Вказане рішення в подальшому визнано нечинним у зв`язку із відмовою позивача від позову на стадії апеляційного перегляду справи.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в два місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що судом не встановлено об`єктивних поважних причин, які б давали можливість стверджувати про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а обставина перебування позивача на амбулаторному лікуванні, яка визнана судом першої інстанції поважною причиною, існувала не протягом усіх шести місяців з моменту смерті спадкодавця, та не може вважатися непереборною обставиною; судом не враховано покази свідків, які були допитані в судовому засіданні з приводу стану здоров`я позивача.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.10.2020 залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та визначаючи позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини суд першої інстанції прийшов до висновку про поважність наведених позивачем причин пропуску такого строку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.03.2015 виконкомом Мізяківько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.12).

Позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.08.1982 (а.с.10-11).

ОСОБА_3 за життя на праві власності належала земельна ділянка площею 1,3247 га, яка розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0265 (а.с.13).

Предметом позову у даній справі є визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері.

У першу чергу право на спадкування за законом мають, в тому числі, діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або уповноваженій посадовій особі органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної статті поважними причинами пропуску строку для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для надання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 та від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18.

Оскільки ОСОБА_2 не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, вона на підставі ст. 1272 ЦК України звернулася до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що з 17.08.2015 по 31.08.2015 перебувала на лікуванні, а також займалася питаннями похованням матері, організації поминальних обідів та інших обрядів, була вкрай пригнічена смертю матері, що негативно вплинуло на її самопочуття, а також через відсутність можливості звернутися по допомогу до юриста.

У справі встановлено, що визначений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчувався 25.08.2015.

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого від 31.05.2015, ОСОБА_2 в період з 17.08.2015 по 31.08.2015 перебувала на лікуванні з діагнозом: пошкодження внутрішньої колотеріальної зв`язки лівого колінного суглобу. ОСОБА_2 призначено, як лікування, гіпсову іммобілізацію на чотири тижні.

ОСОБА_2 не була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з часу відкриття спадщини до 17.08.2015, адже заява могла бути подана засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач надала докази поважності пропуску нею строку лише за два тижні 2015 року.

Захворювання ОСОБА_2 не мало триваючий характер, а після закінчення лікування позивач могла вчинити необхідні дії щодо оформлення спадщини після смерті матері.

Натомість, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Івацко Л.В. звернулася лише 05.10.2018 на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06.08.2018 про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, яке в подальшому було визнано нечинним.

У позовній заяві ОСОБА_2 не зазначає обґрунтованих підстав, які перешкодили їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом трьох з половиною років з часу відкриття спадщини.

Крім того, ті обставини, що ОСОБА_2 займалася питаннями похованням матері, організації поминальних обідів та інших обрядів, була вкрай пригнічена смертю матері, що негативно вплинуло на її самопочуття, а також не могла звернутися по допомогу до юриста, не доведені і не свідчать про наявність непереборних та істотних труднощів, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Одна лише довідка про амбулаторне лікування протягом одного тижня, який передував даті закінчення строку, не може бути доказом поважності пропуску строку для прийняття спадщини.

Враховуючи тривалість пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що становить понад 4 роки на момент звернення до суду з позовом, а також беручи до уваги встановлені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не довела існування об`єктивних перешкод для прийняття спадщини, а отже не довела, що пропуск строку для прийняття спадщини відбувся з поважних причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з позивача на його користь судові витрати по справі, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки апеляційним судом задоволено скаргу ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 підлягає стягненню на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн, який документально підтверджений.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів вважає, що підстав для покладання їх на ОСОБА_2 немає.

Так, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

У суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що він очікує понести витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн, які просить за результатами розгляду справи стягнути з позивача на його користь.

До закінчення судових дебатів у справі , у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ОСОБА_1 подав заяву, відповідно до якої просив стягнути з позивача на його користь 3 000 гривень витрат на правничу допомогу адвоката (а.с.150-151).

На підтвердження понесених витрат заявник надав витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги по цивільній справі від 13.05.2019, опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 04.06.2020, а також квитанцію (а.с.152-154).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги по цивільній справі від 13.05.2019 слідує, що сума оплати роботи адвоката, визначена за згодою сторін в сумі 3 000 грн. Вказаний витяг підписаний лише адвокатом Галіциною В.В.

В описі робіт (наданих послуг), який також підписаний лише адвокатом Галіциною В.В. зазначено, що всього за виконану роботу ОСОБА_1 сплачено 3 000 грн згідно квитанції та за згодою сторін.

У даному випадку не можна стверджувати, що умови договору, зокрема, щодо розміру гонорару та порядку його сплати, погоджені обома сторонами договору, оскільки у договорі відсутній підпис іншої сторони договору ОСОБА_1 , тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук