Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/335/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Проценко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явилась),

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явився),

представника відповідача - (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ржищівської міської ради Київської області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2020 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява. Позивачка мотивувала позовні вимоги тим, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену вище частку житлового будинку було набуте позивачкою, шляхом укладення договору купівлі-продажу від 22 серпня 2020 року з рідною тіткою позивачки ОСОБА_3 . Власником іншої половини цього будинку є батько позивачки - ОСОБА_2 - відповідач за даним позовом.

03 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та батьком позивачки було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, відповідно до якого було встановлено відповідний порядок користування цим будинком, надвірними будівлями і спорудами. При цьому порядку користування співвласниками будинку земельною ділянкою встановлено не було.

В порушення ряду вимог чинного законодавства, відповідачем було набуто право власності на частину земельної ділянки під домоволодінням по АДРЕСА_1 , у тому числі і без будь-яких погоджень іншого співвласника даного будинку ОСОБА_3 , правонаступником майнових прав якої позивачка є на сьогодні.

ОСОБА_1 вважає, що спірний державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №522746, кадастровий номер :69:007:0025, площею 0,0703 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та рішення Ржищівської міської ради від 23.03.2012 року № 917-25-06, на підставі якого останній був виданий, підлягають скасуванню, оскільки під час виготовлення спірного державного акту було порушено вимоги законодавства та п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. В порушення вимог вказаної інструкції при виготовленні технічної документації межі спірної земельної ділянки встановлювалися та закріплювалися на місцевості без будь-якого повідомлення позивачки, як суміжного землекористувача.

Позивачка у позовній заяві просила визнати незаконним та скасувати рішення Ржищівської міської ради Київської області від 23.03.2012 № 917-25-06 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання держаного акта на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 ».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 522746 кадастровий номер :69:007:0025 площею 0,0703 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що виданий 20.06.2012 Ржищівською міською радою Київської області на ім`я ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію. Скасувати запис про реєстрацію права власності на дану земельну ділянку. Скасувати запис про реєстрацію цієї земельної ділянки як об`єкта нерухомого майна.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник відповідача Ржищівської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження в справі Ржищівська міська рада отримала 24 грудня 2020 року, відзив на позовну заяву не подали.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

На підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2020 року, позивачка ОСОБА_1 прийняла у власність 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22128425 від 22 серпня 2020 року, з якого встановлено, що 1/2 частка будинку в АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 (а.с. 10).

ОСОБА_2 належить 1/2 частка житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31 серпня 1988 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19948743 від 20 серпня 2008 року (а.с. 11).

03 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1 та надвірними будівлями і спорудами. Порядок користування земельною ділянкою договором не встановлено (а.с. 12).

Рішенням Ржищівської міської ради Київської області (шосте скликання) № 917-25-06 від 23 березня 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 (а.с. 13) на підставі цього рішення ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 522746 (а.с. 14).

Згідно з довідкою відділу містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 05-01-14231 від 13 листопада 2020 року, було перейменовано АДРЕСА_1, на АДРЕСА_1 (а.с. 15).

За змістом ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (а згідно із ч.І ст.181 ЦК України земельні ділянки належать до нерухомого майна).

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі відсутності домовленості - в судовому порядку.

Відповідно до ст.791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно зі ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Проте, в порушення зазначених вище вимог закону, при виготовленні технічної документації, межі спірної земельної ділянки встановлювалися та закріплювалися на місцевості без повідомлення позивачки, як суміжного землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч. 5 ст. 158 ЗК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Крім того, таки й же правовий висновок містить Постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15, в якому зазначено, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено підстави для задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст. 78, 80, 81, 83, 90, 116, 125, 152, 155 ЗК України, ст. 316, 317, 319, 321, 392, 393 ЦК України, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ржищівської міської ради Київської області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ржищівської міської ради Київської області від 23.03.2012 № 917-25-06 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання держаного акта на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 ».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 522746 кадастровий номер :69:007:0025 площею 0,0703 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що виданий 20.06.2012 Ржищівською міською радою Київської області на ім`я ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію. Скасувати запис про реєстрацію права власності на дану земельну ділянку. Скасувати запис про реєстрацію цієї земельної ділянки як об`єкта нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя