Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6256/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/6256/20 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 09 червня 2021 року суддею Коваленко В.П. у м. Коростені, повний текст рішення складено 09 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд до територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області із позовом, у якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , на яке мала право ОСОБА_2 згідно рішення Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області №79 від 15.12.1999 та рішення Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області №36 від 14.12.1993, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовував вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Після смерті матері відкрилася спадщина на належні спадкодавцю 5/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадщину на це майно він оформив, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Крім того, спадкодавець за життя мала право на приватизацію земельних ділянок розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, які надані їй згідно рішень Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області №79 від 15.12.1999 та №36 від 14.12.1993.

Для оформлення спадкових прав на земельні ділянки, він звернувся до нотаріуса, який відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Оскільки до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, він, як спадкоємець, звернувся до суду з даним позовом.

У позасудовий порядок оформити спадкові права на земельні ділянки він можливості не має.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог.

На його думку, суд не врахував, що його мати за життя розпочала приватизацію, проте не встигла отримати державний акт на спірні земельні ділянки, а тому він як спадкоємець має право на завершення їх приватизації згідно ст. 125 ЗК України. Посилання суду на те, що він не звертався до відповідача із заявою про завершення приватизації вказаного нерухомого майна є помилковим, оскільки листом Коростенської міської ради №147/25-09 від 24.02.2020 йому відмовлено у виготовленні технічної документації. Крім того, вказав, що відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

У своїх доводах послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) та Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17 (провадження №61-26091св18).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У заяві від 23.07.2021 ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі та участі його представника, зазначив, що свою апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити (а.с.85).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.6).

Рішенням Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 10.03.2020 №П/62 передано земельні ділянки у приватну власність для обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства громадянам с. Житомирське, с.Чолівка, с.Мирне, с.Поліське, с.Рудня у розмірах згідно додатків №1-2, зокрема ОСОБА_2 - 0,25 га в с. Чолівка (а.с.10).

З архівного витягу рішення Поліської сільської ради народних депутатів Коростенського району Житомирської області №36 від 14.12.1993 вбачається, що ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,40 га (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.5).

З матеріалів справи також вбачається, що при житті ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, з чого б воно не складалось своїм синам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.20). Останній у заяві від 07.10.2016 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 25).

25.10.2016 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці, яка в приватну власність не передавалась (а.с. 52 зв.).

Листом приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. від 10.12.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,25 га, для обслуговування жилого будинку та площею 0,40 га для особистого підсобного господарства, оскільки право власності покійної не підтверджено належними документами (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації земельних ділянок, проте позивач не надав суду доказів звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення такої процедури та відмову цього органу у реалізації його прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки доказів відмови, як спадкоємцю, органами місцевого самоврядування у завершенні процедури приватизації у передбачений законодавством спосіб, позивач суду не надав.

Долучений ним до апеляційної скарги лист виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №147/25-09 від 24 лютого 2020 року (а.с.72), яким, на його думку, йому відмовлено у завершенні процедури приватизації земельних ділянок, суду першої інстанції наданий не був. Окрім того, зміст цього листа не свідчить про відмову йому у завершенні такої процедури, оскільки містить посилання на необхідність заявнику уточнити прізвище та повторно звернутись до виконавчого комітету Коростенської міської ради через Центр надання адміністративних послуг у м. Коростені.

Висновки суду першої інстанції не суперечать постановам Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) та Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17 (провадження №61-26091св18).

Слід також зазначити, що Положеннями статей 6, 56, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час надання ОСОБА_2 дозволу на приватизацію) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га. Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).

Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція № 43).

Тобто на час вирішення питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 у власність порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Пунктами 1.15 та 1.16 Інструкції № 43 визначено суб`єктів розробки технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та документи, необхідні для технічної документації.

До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність (пункт 1.17 Інструкції № 43).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції № 43 роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку виконуються в такій послідовності:

- підготовчі роботи;

- встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки;

- складання кадастрового плану земельної ділянки;

- заповнення бланка державного акта.

Проте, як свідчать матеріали справи, спадкодавець за життя окрім отримання рішень компетентного органу про передачу земельних ділянок у приватну власність, будь-яких інших дій, передбачених чинним на час спірних правовідносин законодавством, не вчинила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.