Справа № 212/2313/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Ваврушак Н. М., за участі секретаря судового засідання Нестеренко В. В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дніпрофінансгруп», ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Леся Василівна про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 року позивач ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дніпрофінансгруп», (далі відповідач,ТзОВ «ФК Дніпрофінансгруп»), ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ), третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним.

В обґрунтування позивних вимог, зазначає, що згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016 року задоволені позовні вимоги ППТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки на нежитлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому як іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради від 08.11.2006 року за №704, зареєстроване у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 17.11.2006 року шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору №М014/03-03/139 від 11.03.2008 року розмірі 21084,06 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 315612,97 гривень.

У відповідності до договору відступлення права вимоги від 27.12.2018 року всі права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором були відступлені ПАТ «ОКСІ БАНК». В той же день, 27.12.2018 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «ОКСІ БАНК» шляхом продажу новому кредитору відступив права вимоги ОСОБА_1 .

13.02.2019 року між ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» та фізичною особою ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. згідно до якого право власності на вищевказане нерухоме майно перейшло до покупця ОСОБА_4 .

Позивач вважає вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна таким, що укладений з грубим порушенням законодавства України, а саме з порушенням Закону України «Про іпотеку», договору іпотеки №М014/03-03/132/1 від 11.03.2008 року, укладеного між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016 року.

Відповідно до зазначеного рішення суду, відповідачі були зобов`язані отримати виконавчий лист та направити його для виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області та на підставі виконавчого листа провести прилюдні торги у відповідності до рішення суду щодо реалізації предмета іпотеки. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» виконавчий лист не отримав, до відділу ДВС не звернувся та протиправно реалізував предмет іпотеки житлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 іншому, відповідачу по справі ОСОБА_4 . При цьому вартість реалізованого нерухомого майна склала у відповідності до зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна 160000,00 гривень.

Однак, відповідно до пункту 1.5. договору іпотеки вартість вказаного майна складає 102330,00 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу НБУ на 18.03.2019 року складає 2759840,10 гривень (1 долар США = 26,97 гривень). Позивач вважає, що вказана сума і є реальна ринкова вартість нерухомого майна, яке реалізоване всупереч Закону на підставі договору купівлі-продажу, а ні на прилюдних торгах, як це передбачено вимогами Закону України «Про виконавче провадження». На думку позивача ціна реалізованого майна значно занижена та за дану вартість неможливо задовольнити кредитора по виконанню укладеного з ним кредитного договору.

Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 13.02.2019 року, укладений між ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» як продавцем та фізичною особою ОСОБА_4 як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. за реєстром №264 - недійсним, повернув сторони в первісне становище, скасував його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2019 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 110, номер запису про право власності 30275094.

12.06.2019 року представником ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надано відзив на позовну заяву, в якому вони вважають позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначають, що позивач не спростовує та підтверджує факт наявності невиконаних боргових зобов`язань за Генеральною кредитною угодою №М014/03-03/132 від 06.03.2008 року та Кредитним договором №М014/03-03/139 від 11.03.2008 року. Наявність двох судових рішень про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок її погашення не свідчить про подвійність стягнення із боржника. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Не вбачається жодних підстав для ствердження про наявність факту порушення відповідачами Закону України «Про іпотеку» та Договору іпотеки, а також рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016 року, тому просять у задоволенні позовних вимог, відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що просить суд відмовити у позові з тих, підстав, що він придбав нерухомість на законних підставах.

Ухвалою суду від 06.05.2019, у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Ухвалою суду від 06.05.2019, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.11.2019, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нежитлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до винесення рішення по суті та набрання ним законної сили.

Ухвалою суду від 05.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами суду від 30.03.2020, 14.05.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

ОСОБА_1 пояснив, що підставами визнання договору купівлі-продажу недійсним є не виконання рішення суду від 22.11.2016 року та заниження вартості нерухомого майна.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що підставами визнання договору купівлі-продажу недійсним є те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про продаж його майна та договір укладався у м. Дніпро, а не Кривому Розі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні, з підстав того, що ОСОБА_4 на законних підставах придбав об`єкт нерухомості у ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Представник ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Чміль Ю.В. у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, при ухваленні рішення суду врахувати відзив на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л. В. в судове засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

В судовому засіданні встановлено, 06.03.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №М014/03-03/139 (а.с.16), який укладено відповідно до Генеральної Кредитної угоди від 06.03.2008 року №М014/03-03/132 (а.с.17-18).

11.03.2008 року у забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №М014/03-03/132/1, предмет іпотеки: нежитлова будівля, В-1, загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-22).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016 року було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та звернено стягнення на предмет іпотеки на нежитлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2018 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016, залишено без змін (а.с.11-13).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 17.11.2006 року, власником майна за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.23).

Згідно повідомлення від 29.12.2018 року, права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , були відступлені ПАТ «ОКСІ БАНК» (а.с.39) та від ПАТ «ОКСІ БАНК» до ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с.41).

29.12.2018 року ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повідомляло ОСОБА_1 (а.с.42) про те, що згідно Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 27.12.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1275, укладеного між первісним кредитором - Публічне акціонерне товариство «ОКСІ Банк» (право вимоги належить на підставі Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 27.12.2018 року) та ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», новий кредитор, відступив на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права первісного Іпотекодержателя за Іпотечним договором №М014/03-03/132/1, посвідченого 11.03.2008 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2287, за яким в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , передано в іпотеку ПАТ «ОКСІ БАНК» - нежитлову будівлю загальною площею 86,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 /17.11.2006/ від 08.11.2006 року за № 704.

У відповідності до умов Договору про відступлення прав вимоги від 27.12.2018 року до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшли всі права кредитора за всіма договорами забезпечення.

Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є єдиним власником всіх прав Вимоги за Кредитними Документами (у тому числі, але не обмежуючись, прав на отримання всіх платежів передбачених Кредитними договорами, і всіх прав Іпотекодержателя за Договором іпотеки, всіх прав кредитора за Договором іпотеки та Кредитним договором) з 27.12.2018 року.

29.12.2018 року ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» направило ОСОБА_1 іпотечне повідомлення про те, що ОСОБА_1 порушено зобов`язання перед ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за кредитним договором, та керуючись ст. 33, 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» вимагають у тридцяти денний строк виконати порушене зобов`язання, а саме повернути заборгованість та пеню (а.с.43).

Зазначена вимога була отримана позивачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та не спростовується позивачем.

11.02.2019 року було здійснено державну реєстрацію за ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права власності вказане нерухоме майно, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою.

За заявою представника ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» після спливу тридцяти днів після отримання позивачем відповідної вимоги від 29.12.2018 право власності на предмет іпотеки перейшло ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, що визнано учасниками процесу.

13.02.2019 року між ТзОВ «ФК Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу (а.с.14-15).

З вказаного договору пункт 1.2 вбачається, що право власності на нерухоме майно по вищевказаній адресі зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. 11.02.2019 за №30227733, на підставі: іпотечного договору, посвідченого 11.03.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №2287, договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атиповою 1.В., зареєстрованого в реєстрі за №1275, Вимоги/Іпотечного повідомлення про дострокове погашення заборгованості, серія та номер 1229/9, видане 29.12.2018 року ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №156116155 від 13.02.2019 року, видана приватним нотаріусом Дніпровського міського, нотаріального округу Огородник Л.В.). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №110.

Стосовно нерухомого майна існують наступні обтяження: іпотека, яка зареєстрована 12.03.2008 року за № 29251958 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заборона відчуження, зареєстрована 11.03.2008 року за №29251917 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які накладені на підставі: іпотечного договору, посвідченого 11.03.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., серія та номер: №М014/03-03/132/1, реєстровий №2287, заборона №108. Іпотекодержатель - ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - надав свою згоду у формі заяви на укладення цього договору.

У пункті 2.2 вказано, що згідно до звіту оцінки майна, виконаного ФОП ОСОБА_5 від 13.02.2019 року, ринкова вартість об`єкту нерухомого мана становити 160000,00 гривень.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,судам необхідно враховувати, що, згідно зі статями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з умов договору іпотеки, позивач надав свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В Іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за статтею 36 та 38 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Так, пунктом 6.4, 6.5 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених іпотечним договором, відповідно до Закону України «Іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому іпотечному договорі.

Згідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або продажем предмета іпотеки будь-якій особі або будь-яким способом на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодержателя.

З наведеного вбачається, що сторони іпотечного договору передбачили право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Зважаючи на викладені вище вимоги діючого законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що при здійсненні купівлі продажу іпотечного майна не було допущено порушень вимог діючого законодавства.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач не проводив оцінку спірного майна, то вони не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, відповідачем доведено, що вартість предмету іпотеки, згідно до п.6.5.1. визначається згідно до оцінки майна, що виготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, що відображено у договорі купівлі-продажу. Тому, доводи про порушення Банком п.1.5 та 6.5.3. Іпотечного договору є безпідставними.

Стосовно доводів позивача стосовно укладання спірного договору у м. Дніпро, а не в Кривому Розі, суд вказує, що Цивільний кодекс України вказує на свободу договору та вільний вибір місця його укладання.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Позивач вказує, що відповідач ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» мав виконати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2016 року, яким задоволений позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та звернено стягнення на предмет іпотеки на нежитлову будівлю В-1 загальною площею 86,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2018 року вказане рішення залишено без змін. Однак, вказаний відповідач не є стороною у зазначеній справі та відповідно до Договору відступлення прав вимоги від 27.12.2018 року, до нового кредитора не переходили права по виконанню рішення.

Відповідач ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» обрав спосіб захисту своїх прав, відповідно до Іпотечного договору.

Суд критично оцінює доводи позивача в цій частині.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі аналізу наведених положень закону у взаємозв`язку з дослідженими судом обставинами та матеріалами справи суд дійшов висновку, що позивач як іпотекодавець надав згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, оскільки такі умови передбачені умовами дослідженого в судовому засіданні іпотечного договору (п.п. 64, 6.5, 6.5.1., 6.5.2).

Як вбачається з умов договору іпотеки, позивач надав свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В Іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за статтею 36 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Так, згідно до Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовах цього іпотечного договору, відповідно Закону України «Іпотеку» на підставі рішення суду, шляхом продажу іпотеко держателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Тобто, підписавши Іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, в тому числі узгодили порядок позасудового врегулювання спору.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

При розгляді справи було встановлено, що ані кредитний договір, ані договір іпотеки у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був.

Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Досліджуючи надані учасниками справи докази, суд приходить до висновку про те, що право власності на спірну нерухомість перейшло до відповідача ОСОБА_4 в межах норм чинного законодавства України.

Вказане свідчить про безпідставність тверджень сторони позивача щодо підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Також судом приймається до уваги висновок, викладений Верховним Судом у Постанові від 17.07.2019 року у справі № 466/2820/16-ц, відповідно до якого зазначено, що згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Суд не вбачає підстав для відступу від вищевказаних правових висновків.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування його реєстрації в Державному реєстрі.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року задоволена заява позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом договору купівлі - продажу. Частина 9 ст. 158 ЦПК України, вказує, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 81, 141, 158, 263, 265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 16, 321, 392 ЦК України, Законом України «Про іпотеку»,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дніпрофінансгруп», ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Леся Василівна про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», , адреса: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, оф. 205.

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Леся Василівна, юридична адреса: 49101, м.Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 23 «Б».

Повний текст рішення складено та підписано 22.01.2021 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак