Справа № 523/8913/21
Провадження №2/523/3744/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Єпутатової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому одеської міської ради 21.03.2002 року зареєстровано і записано в реєстрову книгу № 12-23833 на підставі розпорядження органу приватизації № 168375.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2021 року, номер інформаційної довідки № 244849243, відповідно до неї на 1/3 частину вищезазначеного нерухомого майна накладено два арешти.

Першим відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 17.11.2010 року було відкрито виконавче провадження на підставі постанови першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-15/343.

Також Першим відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 18.05.2011 року було відкрито виконавче провадження за № 24522266 (постанова В-15/370).

Під час виконавчих проваджень були накладені арешти на належну ОСОБА_1 1/3 частку квартири, за № 10504872, та № 11191322, про що їй стало відомо лише в 2021році.

Арешти було накладено на підставі постанов Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на 1/3 частку квартири за АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності.

Обтяження було зареєстровано за № 10504872 від 18.11.2010року та за № 11191322 від 19.05.2011 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 17.05.2021 року Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстрі не значиться.

Згідно відповіді Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції(м. Одеси) від 22.02.2021 року № 6218 виконавчі провадження № В-15/343, та №В-15/370 були знищені, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, в зв`язку з чим отримати відповідні постанови та встановити підстави накладення арешту, не представляється можливим.

Позивачка вказує, що наявність арешту на належне їй майно порушує її майнові права щодо розпорядження власністю.

Ухвалою від 24.05.2021 року провадження у справі відкрито, справу вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача адвокат Клименко А.А. надав заяву про розгляд справи без його участі через карантинні заходи, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи шляхом направлення поштової кореспонденції. Процесуальним правом щодо подачі відзиву на позовну заяву, не скористався.

Суд розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

За змістом ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому одеської міської ради 21.03.2002 року зареєстровано і записано в реєстрову книгу № 12-23833 на підставі розпорядження органу приватизації № 168375.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2021 року, номер інформаційної довідки № 244849243, відповідно до неї на 1/3 частину вищезазначеного нерухомого майна накладено два арешти.

Першим відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 17.11.2010 року було відкрито виконавче провадження на підставі постанови першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-15/343.

Також Першим відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 18.05.2011 року було відкрито виконавче провадження за № 24522266 (постанова В-15/370).

Під час виконавчих проваджень були накладені арешти на належну ОСОБА_1 1/3 частку квартири, за № 10504872, та № 11191322, про що їй стало відомо лише в 2021році.

Арешти було накладено на підставі постанов Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на 1/3 частку квартири за АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності.

Обтяження було зареєстровано за № 10504872 від 18.11.2010року та за № 11191322 від 19.05.2011 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 17.05.2021 року Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстрі не значиться.

Також судом встановлено, щозгідно відповіді Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції(м. Одеси) від 22.02.2021 року № 6218 виконавчі провадження № В-15/343, та №В-15/370 були знищені, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, в зв`язку з чим отримати відповідні постанови та встановити підстави накладення арешту, не представляється можливим.

Згідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Приписами ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Норми ст. 319 Цивільного кодексу України серед іншого закріплюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Приписами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За змістом ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Нормою ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вразі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснюється про те, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що виконавче провадження на даний час знищено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту.

З огляду на викладене, позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешти на 1/3 частини нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , які зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 10504872, та № 11191322.

Скасувати запис про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 18.11.2010 року за № 10504872 про арешт 1/3 частини нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Скасувати запис про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 19.05.2011 року за № 11191322 про арешт 1/3 частини нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.11.2021 року.

Суддя