Постанова

Іменем України

18 січня 2021 року

м. Київ

справа 554/14503/15-ц

провадження № 61-44045св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи: Головне управління держгеокадастру в Полтавській області, публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», ОСОБА_3 , Шевченківська районна

в м. Полтаві рада, Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2018 року, ухвалене в складі судді Блажко І. О., та постанову апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Панченка О. О., Лобова О. А., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самовільно влаштованого паркану.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником земельної ділянки розміром 0,0968 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Суміжним землекористувачем є ОСОБА_2 .

Починаючи з 2013 року ОСОБА_2 став порушувати вимоги земельного законодавства та самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності. ОСОБА_2 збудував новий двоповерховий будинок з порушенням будівельних норм, після чого відстань між їхніми будинками складає близько 40 сантиметрів, що суперечить пункту 3,25 **ДБН 360-92**. Зведена двоповерхова будівля затіняє його земельну ділянку та плодові насадження, що розміщені на ній. Вказував, що у його відсутність відповідач найняв бригаду будівельників, зніс самочинно його паркан та улаштував свій на його земельній ділянці. По межі переміщеного в глибину його земельної ділянки, збудованого

ОСОБА_2 паркану, він також самовільно, без його згоди, взамін раніше існуючого підземного газопроводу, підведеного до житлового будинку, побудував повітряний газопровід, що не відповідає протипожежним нормам. Він та його дружина не мають можливості спокійно ходити по своїй садибі, оскільки ОСОБА_2 влаштовує постійні сварки. З цього приводу він звертався у різні правоохоронні органи, до органів місцевого самоврядування, та належної вагомої допомоги у вирішенні меж його земельної ділянки він не отримав.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві особистої приватної власності земельною ділянкою, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача звільнити зайняту частину земельної ділянки, що належить йому, між координатними кутовими точками № 27 , 28 , 29 , які зазначені в державному акті серії ЯМ № 000023, відповідно до земельно-кадастрової документації,

а саме: демонтувати самочинно влаштований відповідачем на земельній ділянці кут (площею 1 кв.м) цегляного сараю «Б-1», зазначений у технічному паспорті на домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 ;

демонтувати паркан з металевих профільних 40x60 мм стовпчиків зашторених металокровлею на шурупах, з ув`язаним на ньому газопроводом з боку двору ОСОБА_1 ;

відновити огорожу № 8 , узаконену ОСОБА_1 у власність у судовій справі від 28 липня 2011року № 2-3092/11 та зазначену в технічній документації на домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , яку відповідач самоуправно знищив у його відсутність, з пригородженням вищевказаної частини земельної ділянки в поворотних точках № 27, 28, 29;

облаштувати загальний газопровід по верху стовпчиків межуючої огорожі

№ 8, не на шкоду обом власникам домоволодінь;

привести водовідведення дощових вод з боку будинку за адресою:

АДРЕСА_1 з метою непотрапляння їх в димовентиляційні труби будинку ОСОБА_1 та на його земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

усунути перешкоди, створені відповідачем «реконструкцією» - новобудову в «червоній смузі» в результаті чого порушена жорсткість та теплозбереження житла «А-1а», після знищення із загального будинку «А-1», житла відповідача «А-1ж», що підтверджено у справі висновком експерта

від 13 квітня 2017 року № 5, а саме: довершити підпору залишеної зрушеної півстіни з кутом, який при цьому виник з напівцегляною перегородкою - вже як зовнішньою стіною.

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі

50 000 грн.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

У червні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до

ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та обслуговуванні житлового будинку.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що вони з відповідачем є суміжними землекористувачами. Земельна ділянка за адресою:

АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності, на ній розташовано будинок. Відповідачем за зустрічним позовом було порушено межу належної йому земельної ділянки, в усній форми вони досягли згоди щодо зсуву меж його земельної ділянки саме на цю площину.

Вказує, що вони не дійшли згоди щодо приведення поземельної документації у відповідність з фактичним користуванням.

ОСОБА_2 просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та обслуговуванні житлового будинку, а саме:

зобов`язати ОСОБА_1 привести межі земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 0,00496 га, кадастровий номер :15:015:0399, належної ОСОБА_2

у відповідність до технічної документації;

знести самочинно добудовану стіну житлового будинку ОСОБА_1 на ділянці ОСОБА_2 площею 3,3 та 0,11 кв.м;

переобладнати систему відведення дощових стоків з даху будинку

ОСОБА_1 для запобігання потраплянню вод на земельну ділянку

ОСОБА_2 .

Вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження

з позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з висновків експертних досліджень встановлено, що між фактичним користуванням земельними ділянками, розташованими на АДРЕСА_2 , площею, та положенням земельних ділянок за державними актами - наявна невідповідність. Серед можливих технічних заходів, які допустимі для приведення розташування житлових будинків та сараю у відповідності з вимогами ДБН є: зміна положення межі між суміжними земельними ділянками за адресами:

АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ; демонтаж житлових будинків та сараю. При цьому демонтажні роботи можуть негативно вплинути на міцність та цілісність конструкцій житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову

у задоволенні позову та зустрічного позову, про усунення перешкод

у користуванні власністю шляхом повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, оскільки відновити земельні ділянки у відповідності до технічної документації технічно неможливо.

При цьому відмовляючи у задоволенні позову в частині приведення системи відведення дощових вод від даху будинку, розташованого на

АДРЕСА_1 у відповідності до норм, облаштування системи газопостачання домоволодінь, суд першої інстанцій виходив з положень статей 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, а судом не встановлено факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди діями ОСОБА_2 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками та вказав, що у разі задоволення позову ОСОБА_1 настануть несприятливі наслідки для обох сторін у справі, тому з урахуванням збереження справедливого «балансу інтересів» власників спірних ділянок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову. При цьому спростував доводи апеляційної скарги в частині зобов`язання ОСОБА_2 провести реконструкцію системи газопостачання, встановивши, що реконструкція системи та її введення в експлуатацію відбулися з дозволу

«Полтавагаз».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області

від 09 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні його позову, задовольнити позов у редакції від 27 липня 2017 року.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Антоненко Н. О. відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Октябрського районного суду м. Полтави.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано колегії суддів: Сердюку В. В. (суддя-доповідач), Фаловській І. М., Грушицькому А. І.

У вересні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гульку Б. І., Луспенику Д. Д.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга та додаткові пояснення ОСОБА_1 мотивовані тим, що суди надали неправильну оцінку зібраним доказами. Не встановили всіх фактичних обставин справи. Так, суди не надали оцінку тому, що збудований ОСОБА_2 гараж є самочинним будівництвом на його земельній ділянці. Суди фактично дозволили відповідачу захопити частину земельної ділянки, належної йому на праві власності. Стверджує, що суди встановили, що його право власності порушено відповідачем, однак не захистили його. Не вказали мотиви відмови у задоволенні позовних вимог у частині переобладнання водозливу на будинку відповідача. Вказує, що суди не надали належної оцінки висновку експерта в частині невідповідності фактичного збудованого приміщення ОСОБА_2 проектній документації.

Стверджує, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій невмотивовані.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року третя особа ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила задовольнити касаційну скаргу, а рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 28 липня 2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі за позовом ОСОБА_1 до Октябрської районної

у м. Полтаві ради, ОСОБА_4 про поділ домоволодіння, виділення в самостійний об`єкт господарювання, визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення спільної часткової власності задоволено повністю. Виділено ОСОБА_1 у власність як самостійний об`єкт господарювання 14/25 частини домоволодіння з господарчими спорудами, розташований на

АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: коридор 1-4 площею 3,90 кв.м, кухня 1-3 площею 8,90 кв.м, кімната 1-5 площею 16,50 кв.м, погріб літ. «А», огорожі № 1, 6, 7, 8, 9 та ворота № 7. Виділено

ОСОБА_1 у користування земельну ділянку розміром 968,04 кв.м, розташовану на АДРЕСА_1 , що на кадастровому плані зафарбовано в червоний колір. Виділено ОСОБА_4

у самостійний об`єкт господарювання 11/25 частини домоволодіння з господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , а саме: сіни 2-1, пл. 4,00 кв.м, кухня 2-2 пл. 8,60 кв.м, кімната 2-3 пл. 11,90 кв.м, коридор 1 пл. 5,10 кв.м, сарай літ «Г», вбиральня IV площею 0,70 кв.м, тамбур ІІІ площею 5,10 кв.м, огорожа

№ 3, ворота огорожі № 5. Виділено ОСОБА_4 у користування земельну ділянку розміром 495,85 кв.м, розташовану на АДРЕСА_1 , на кадастровому плані зафарбовано синім кольором. Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та

ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 09 серпня 2011 року.

25 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованих на АДРЕСА_1 , відповідно до якого власником домоволодіння та земельної ділянки став ОСОБА_2 .

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,0968 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 615:015:0395.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0496 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 615:015:0399.

Земельна ділянка загальною площею 968 м2 має певні розміри, а саме:

- від А до Б довжиною 22,90 метрів (3.44м., 8.07м, 4.26м, 6.23м, 0.90м), сусідня земельна ділянка АДРЕСА_1 ;

- від Б до В довжиною 30,09 метрів (6.73м, 2.59м, 9.14м, 3.10м, 6.86м, 1.67м) землі міської ради;

-від В до Г довжиною 79,90 метрів (8.22м., 1.46м, 4.02м, 0.15м, 3.06м, 1.18м, 2.64м, 0.49м, 0.51м, 8.08м, 36.39м), сусідня земельна ділянка АДРЕСА_1 ;

- від Г до Д довжиною 18,91 метрів (8.12м, 7.81м., 2.98м) землі міської ради;

- від Д до Е довжиною 19,15 метрів, сусідня земельна ділянка АДРЕСА_3 ;

- від Е до А довжиною 28,60метрів (13.06м, 2.21м, 4.10м, 9.23м), сусідня земельна ділянка АДРЕСА_4 , згідно документації із землеустрою КП «Полтавський міський центр земельного кадастру».

ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 615:015:0399, загальною площею 0,0496 га. (т.1. а.с. 154, 159). План зовнішніх меж земельної ділянки складається з:

- від А до Б довжиною 66,20 метрів (36.39м, 8.08м, 0.51м, 0.49м, 2.64м, 1.18м, 3.06м, 0.15м, 4.02м, 1.46м, 8.22м), сусідня земельна ділянка АДРЕСА_1 ;

- від Б до В довжиною 38,47метрів (1.22м, 1.16м., 8.58м, 5.64м, 3.04м, 1.03м, 9.98м, 5.60м, 2.22м) землі міської ради.

На земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 розташований будинок «А2»

і господарські будівлі та споруди - паркан № 7 та сарай літ. «Б1» з погрібом літ. «б», гараж літ «Б». З технічної документації із землеустрою встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 (кадастровий номер :15:015:0395) та земельна ділянка ОСОБА_2 (кадастровий номер :15:015:0399) межують одна із одною.

Листом-відповіддю управління містобудування та архітектури Октябрського райвиконкому від 11 березня 2015 року № 02.1-27/165, ОСОБА_1 надано відповідь, з якої встановлено, що спірні питання між власниками суміжних садиб, зокрема, щодо створення ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення паркану з порушенням меж між садибами та часткового розміщення господарської будівлі на території домоволодіння, вирішується за взаємною згодою на засадах добросусідства або у судовому порядку.

З висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи

від 13 квітня 2017 року № 5, проведеної на виконання ухвали Октянбрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2016 року, встановлено, що на основі проведеного порівняльного аналізу фактично виконаного будівництва за адресою АДРЕСА_1

з вимогами будівельно-технічних норм, що діють в галузі будівництва, за вказаною адресою фактично проведена реконструкція житлового будинку, яка мала на меті поліпшення умов проживання, експлуатації у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, основних техніко-економічних показників та полягала у повній заміні конструкцій відокремленої частини, їх елементів.

За результатами натурного обстеження та аналізу вихідних даних експерт встановив, що проведена реконструкція частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 фактично виходить за межі земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 , у частині розміщення гаража літ.» Б» з сараєм літ. «Б1».

Проведена реконструкція частини житлового будинку літ. «А-2» за адресою:

АДРЕСА_1 , не повною мірою відповідає проекту і будівельному паспорту, а саме:

-збільшена ширина будинку на = 0,5 м, що викликало збільшення площі забудови та вихід будинку за межі дозволеної забудови;

-несучі конструкції перекриття змінені з дерев`яних балок на залізобетонні плити;

-будівля гаража літ. «Б» з сараєм літ. «Б1» зміщена в сторону земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на 1,9 м, що викликало вихід будівлі за межі дозволеної забудови.

Розташування та загальна геометрія реконструйованої частини житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам будівельно-технічних норм, а саме:

-відстань від найбільш виступаючої частини будинку до межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 менше 1,0 м (фактично складає 0,4 м);

-зміщення осей конструкцій стін відносно проектних осей більше допустимого і фактично складає 500 мм;

-відстань від найбільш виступаючої частини гаража літ. «Б» з сараєм літ. «Б1» до межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , менше 1,0 м (фактично виходить за межі земельної ділянки).

Серед можливих технічних заходів, які можливі для приведення розташування частини житлового будинку літ. «А-2» та сараю літ. «Б1»

у відповідності з вимогами ДБН, є:

-зміна положення межі між суміжними земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ;

-демонтаж частини житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 та сараю літ. «Б-1» та приведення їх розмірів

і положення у відповідності до вимог будівельного паспорта забудови земельної ділянки, виданого виконавчим комітетом Октябрської районної

у м. Полтаві ради.

Демонтажні роботи можуть негативно вплинути на міцність та цілісність конструкцій житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , а рішення про можливість демонтажу повинно прийматися після і за результатами проведення технічного обстеження та інженерно-геологічних вишукувань відповідно до розробленого проекту.

Між фактичним користуванням земельними ділянками за адресами:

АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , та положенням земельних ділянок за державними актами наявна невідповідність.

З висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 18 січня 2018 року № 55, проведеної на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2017 року встановлені невідповідності фактичного користування земельними ділянками по АДРЕСА_2 , по відношенню до правовстановлюючих документів.

Загальна площа відхилень з боку земельної ділянки № 26ж , що належить ОСОБА_2 в бік земельної ділянки № 26а , що належить ОСОБА_1 , складає 5,0 м2 (накладка складає 0,996%).

Загальна площа відхилень з боку земельної ділянки № 26а , що належить ОСОБА_1 в бік земельної ділянки № 26ж , що належить ОСОБА_2 , складає 3,41 м2 (накладка складає 0,990%).

Накладення земельної ділянки

АДРЕСА_2 площею 1.0 м2 та земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0.11 м2 сталося за рахунок сараю літ. «Б1», який частково зовнішньою стіною розміщений за межами земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 .

Накладення земельної ділянки

АДРЕСА_2 площею 4.0 м2 сталося за рахунок огорожі № 7, яка частково викривлена в бік земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 .

Накладення земельної ділянки

АДРЕСА_2 площею 3.3 м2 сталося за рахунок збільшення ширини колишньої спільної стіни житлового будинку,

є необхідним конструктивним заходом для відновлення рівня жорсткості частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 та збільшення рівня її теплової ізоляції, нормативні вимоги до якої підвищилися, оскільки стіна з внутрішньої перетворилася на зовнішню, тому відновити земельні ділянки

у відповідності до технічної документації технічно неможливо.

Зведений кадастровий план земельних ділянок, розробником якого є НВТОВ «Інтерагроцентр» наглядно показав, що зовнішні межі земельних ділянок перетинаються у площині та накладаються, утворюючи чотири плями накладання.

Встановлено, що між фактичним користуванням земельними ділянками, які розташовані на АДРЕСА_2 , та площею і положенням земельних ділянок, зазначених у державних актах ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , наявна невідповідність в обох документах. Площа накладки земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 складає 8 м2, а земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 - 1 м2.

Встановлено, що накладки виникли внаслідок проведеної ОСОБА_2 реконструкції частини житлового будинку літ. «А-2» на АДРЕСА_1 . При цьому збільшення ширини колишньої спільної стіни житлового будинку є необхідним конструктивним заходом для відновлення рівня жорсткості частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , яка зменшилась внаслідок демонтажу жорсткої конструкції частини

ОСОБА_2 та збільшення рівня її теплової ізоляції, оскільки стіна

з внутрішньої перетворилася на зовнішню.

Встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував того, що в 2013 році надав письмову згоду на проведення ОСОБА_2 будівельних робіт.

Серед технічних заходів, якими можливо усунути розбіжності, наявні

в державних актах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є зміна положення межі між суміжними земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 або демонтаж житлових будинків та сараю.

При цьому демонтажні роботи можуть негативно вплинути на міцність та цілісність конструкцій житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 .

Із листа голови правління публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» (далі - ПАТ «Полтавагаз») від 22 грудня 2015 року

№ ч/09-903 «Щодо реконструкції системи газопостачання» встановлено, що розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо порушення ОСОБА_2 будівельних норм при прокладанні надземного газопроводу-вводу до житлових будинків за адресою:

АДРЕСА_2 , останнього повідомлено, що роботи по монтажу надземного газопроводу виконані згідно відповідних змін, внесених до проектної документації на газифікацію будинку, внесених проектною організацією відповідно до технічних умов ПАТ «Полтавагаз» на реконструкцію системи газопостачання від 07 квітня 2015 року №3 805. Проектне рішення погоджено з ПАТ «Полтавагаз», виконанні роботи прийняті в експлуатацію комісією відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому ознаки порушення діючих державних норм з боку замовника

ОСОБА_2 , а також представників проектної, монтажної та експлуатаційної організації відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі -

в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням норм матеріального права та без порушень процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 цивільного кодексу України (далі -

ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог

і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі -

ЗК України) визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між фактичним користуванням земельними ділянками, які розташовані на АДРЕСА_2 , та площею

і положенням земельних ділянок, зазначених у державних актах

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , наявна невідповідність в обох документах. Площа накладки земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 складає 8 м2, а земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 - 1 м2. При цьому суди встановили, що накладення виникло внаслідок проведеної ОСОБА_2 реконструкції частини житлового будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 ,

а збільшення ширини колишньої спільної стіни житлового будинку

є необхідним конструктивним заходом для відновлення рівня жорсткості частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , яка зменшилась внаслідок демонтажу жорсткої конструкції частини ОСОБА_2 та збільшення рівня її теплової ізоляції, оскільки стіна з внутрішньої перетворилася на зовнішню.

Встановивши, що серед технічних заходів, якими можливо усунути розбіжності, наявні в державних актах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є зміна положення межі між суміжними земельними ділянками за адресами:

АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 або демонтаж житлових будинків та сараю, а демонтажні роботи можуть негативно вплинути на міцність та цілісність конструкцій житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при задоволенні позову ОСОБА_1 настануть несприятливі наслідки для обох сторін у справі, в тому числі для самого позивача, тому з метою збереження справедливого «балансу інтересів» власників спірних ділянок, правильно відмовили у замовленні позову та зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення меж земельних ділянок відповідно до технічної документації, знесення самочинно добудованої стіни, знесення кута цегляного сараю, паркана з металевого профілю, відновлення огорожі.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 12, 13, 77, 78, 80, 81 ЦПК України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом

ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів порушення їх прав унаслідок обладнання систем відведення дощових стоків з даху будинку, розташованого на АДРЕСА_1 та з даху будинку, розташованого на АДРЕСА_1 .

Щодо відшкодування моральної шкоди

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивач не довів склад цивільно-правового правопорушення у діях ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що внаслідок неправомірних дій лише ОСОБА_2 відбулося накладення земельних ділянок, оскільки на проведення будівельних робіт ОСОБА_2

ОСОБА_1 у 2013 році надав письмову згоду, а збільшення ширини стіни житлового будинку ОСОБА_1 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 є вимушена міра для відновлення «балансу інтересів» сторін.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема щодо реконструкції системи газопостачання, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, переважно зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у чинній редакції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Колегією суддів також враховано усталену практику Європейського суду

з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2018 року та на постанову апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник