ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року

м. Харків

справа № 646/2950/19

провадження № 22-ц/818/309/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судці - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Єжова В.А.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у урахуванням уточненої заяви (а.с. 54) про видачу обмежувального припису, просила: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місті проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через сторонніх осіб, строком на шість місяців; обмежити ОСОБА_2 спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 ; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 200 метрів до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та місця можливого тимчасового перебування за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 у громадських місцях наближатись до заявника на відстань 200 метрів, протягом 6 місяців.

Заяву мотивовано тим, що з 2014 року вона перебувала із ОСОБА_2 у цивільному шлюбі. Від їхніх відносин, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , а крім того, в неї наявна інша дитина. 17 липня 2018 року ними була придбана квартира АДРЕСА_3 , яка належить в рівних частинах їй і ОСОБА_2 . Вона, діти і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю за вказаною адресою. Проте, ОСОБА_2 став рідко з`являтись у цій квартирі, приїздив тільки на декілька днів. З кожним разом його відношення до неї погіршувалось, він почав застосовувати фізичне насилля. 29.04.2020 ОСОБА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, у присутності дітей, погрожував розправою і принижував у нецензурній формі, спричинив тілесні ушкодження, побив її. В останній час з боку ОСОБА_2 вона стала піддаватись фізичному та психологічному насиллю. 30.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до відділу судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 414-2020 від 30.04.2020 року, у неї мали місце наступні тілесні ушкодження: винці на спинці носу, слизової оболонці нижньої губи, лівій верхній кінцівці та правій ніжній кінцівці, садно на тлі синця на червоній каймі верхньої губи. 01.05.2020 Основ`янським відділом ГУ НП в Харківській області порушено кримінальне провадження. 02.05 2020 вона змушена була звернутись до рентгенографії кістків носу, відповідно до висновку в неї константо ванний «перелом носовой кости».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 протягом шести місяців:

1) перебувати в місті проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через сторонніх осіб;

3) наближатись на відстань 200 метрів до місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та місця її можливого тимчасового перебування за адресою: АДРЕСА_2 ;

5) наближатись до ОСОБА_1 у громадських місцях на відстань 200 метрів.

У задоволенні вимог про обмеження ОСОБА_2 спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявником підтверджено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 домашнього насильства. Проте, заявником не надано доказів вчинення ОСОБА_2 психологічного чи фізичного насилля стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , та спричинення йому психологічної травми.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив, що 17.07.2018 року нами була придбана квартира у спільну часткову власність і належить ОСОБА_1 та йому по Ѕ частині квартири. Невдовзі ОСОБА_1 почала спонукати його переоформити безоплатно належну йому половину квартири на неї чи на сина. У зв`язку з його відмовою, з ініціативи ОСОБА_1 були припиненні сімейні відносини, вона почала регулярно вчиняти сварки та конфлікти. Через агресивну поведінку заявниці, він був змушений залишити квартиру. Однак періодично приїжджав до сина та намагався примиритись з ОСОБА_1 29.04.2020 ОСОБА_2 приїхав провідати та поспілкуватись з сином, проте заявник почала провокувати скандал та вчинила сварку, ображаючи його як чоловіка, як батька та як людину. 29.04.2020 ОСОБА_2 не вчиняв щодо ОСОБА_1 фізичного насильства, вона умисно створила штучні докази домашнього насильства заради заволодіння квартирою. ОСОБА_1 не надала належні та допустимі докази вчинення ним відносно неї фізичного та психологічного насильства. Крім того, судом першої інстанції порушено приписи ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки було порушено кримінальне провадження відносно нього, а чинним законодавством передбачений інший порядку розгляду таких заяв. Рішення суду містить дискримінацію щодо апелянта, оскільки суд першої інстанції надана перевага бездоказовим показам жінки з двома малолітніми дітьми задля досягнення своєї мети, а саме, позбавлення його права власності на Ѕ частину квартири. Крім того, він позбавлений можливості реалізовувати своє право власності на єдине у місті Харкові житло та позбавлений права і можливості бачитись із сином.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 (а.с. 16). Крім того, ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

17 липня 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_3 (по Ѕ частині квартири кожний), у якій спільно проживали з дітьми.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували в судовому засіданні, що між на час подачі ОСОБА_1 дійсної заяви стосунки між колишніми співмешканцями погіршилися.

Згідно з висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи № 414-2020 від 30 квітня 2020 року у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження на спинці носу, слизовій оболонці нижньої губи, лівій верхній кінцівці та правій верхній кінцівці, садно на тлі синця на червоній каймі верхньої губи, які могли бути отримані протягом доби до моменту огляду 30.04.2020. Зазначені ушкодження віднесені до легких тілесних (а.с. 10-11).

1 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення з номером кримінального провадження 0000844 стосовно нанесення ОСОБА_1 29.04.2020 малознайомою особою в ході конфлікту тілесних ушкоджень (а.с. 7).

4 травня 2020 року в медичному кабінеті «Сімейний ЛОР» ОСОБА_1 виконані репозиція і редрессація кісток носу для усунення перелому кісток носу зі зміщенням (а.с. 13).

25 травня 2020 року старшим слідчим СВ Основ`янського ВП ГУНП України в Харківській області Жихаревою Я.В. ОСОБА_2 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за фактом умисного спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 29.04.2020 (а.с. 46-50).

01 червня 2020 року тим же слідчим Кузь В.О. повідомлений про зміну раніше повідомленої підозри в частині викладення обставин (а.с. 51-53).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 711/3280/20 (провадження № 61-10780св20) суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Колегія суддів уважає, що матеріалами справи доведене вчинення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 домашнього фізичного насильства 29.04.2020. Оскільки у випадку збереження у ОСОБА_2 права доступу до квартири АДРЕСА_3 ризик повторного застосування до ОСОБА_1 фізичного насильства та застосування до неї інших видів домашнього насильства є досить високим, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність видати ОСОБА_2 обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Зазначене не впливає на право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 . По завершенні дії обмежувального припису ОСОБА_2 не буде позбавлений можливості повернутися проживати у квартиру або захистити своє право на вселення та користування квартирою в установленому законом порядку. На можливість установлення відносно особи обмежувального припису наявність у нього часткового права власності на об`єкт нерухомості не впливає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, рішення суду від 26.06.2020 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 січня 2021 року.

Г головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна