Ухвала

19 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 490/6774/17

провадження № 61-16979ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про те, що заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2017 року позовні вимоги міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» суму заборгованості у розмірі 7 119,64 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 14 грудня 2017 року повернуто заявнику. Роз`яснено заявнику право повторного звернення до суду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подав касаційні скарги на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 лютого 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 на зазначені судові рішення повернуто скаржнику.

19 жовтня 2021 року електронною поштою із застосуванням кваліфікаційного електронного підпису ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у вказаній справі.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущений через те, що заявник тривалий час не перебував на території України. Отримав копію ухвали Верховного Суду про повернення первинної касаційної скарги від 30 липня 2021 року після повернення до України та перебування десяти днів на самоізоляції, тому не мав можливості отримувати і відправляти рекомендовану кореспонденцію в поштовому відділенні. Посилаючись на посилення карантинних заходів, обмежень на вільне пересування по місту та на похилий вік просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року підстави наведені у касаційній скарзі визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Запропоновано особі, яка подала касаційну скаргу надати відповідні докази на підтвердження обставин пропуску строку на касаційне оскарження або навести інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, крім того надати докази, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку і розмірі.

Вказану ухвалу в порядку статті 272 ЦПК України вручено особі, яка підписала касаційну скаргу 05 листопада 2021 року, про що свідчить поштове відправлення № 017.

12 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом з доданою до неї квитанцією про сплату судового збору від 12 листопада 2021 року у розмірі 455,00 грн.

ОСОБА_1 , серед іншого, у заяві про усунення недоліків касаційної скарги посилаючись на те, що перебував за кордоном з 31 жовтня 2020 року по 29 вересня 2021 року про, що додає до заяви копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а саме титульна сторінка із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , аркуш паспорта 6 - 7 з відмітками 31 жовтня 2020 року та 29 вересня 2021 року, зазначає, що після повернення до України перебував на самоізоляції за встановленим при перетині кордону мобільному додатку «Вдома», скрин даного мобільного додатку відповідач надіслав при поданні касаційної скарги.

Верховний Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 затверджено Порядок проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб (далі - Порядок).

Цим Порядком визначаються порядок та підстави для проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб, які можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб або входять до групи ризику щодо ускладненого перебігу або настання летальних випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту другого Порядку самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню на території України COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

Згідно з пунктом четвертим Порядку з метою протидії поширенню COVID-19 використовується відповідна система.

Згідно з пунктом восьмим Порядку у разі призначення зобов`язання щодо самоізоляції до системи вноситься інформація про: прізвище, ім`я, по батькові особи; стать; дату народження; визначене особою місце самоізоляції (у разі ненадання особою відомостей про місце самоізоляції місцем самоізоляції вважається зареєстроване місце проживання особи); зареєстроване місце проживання особи; засоби зв`язку (номер телефону); місце роботи, навчання, дитячий заклад та їх адреси; можливість забезпечувати піклування за особою; стан здоров`я (зокрема про перебіг симптомів COVID-19, результати досліджень за методом полімеразної ланцюгової реакції, чи госпіталізовано пацієнта); контактних осіб (за наявності); строк самоізоляції.

Самого лише посилання на існування карантину та запроваджених у зв`язку з цим обмежень (самоізоляції), без аргументованих доводів та обґрунтованих доказів, не може вважатись, з огляду на зміни до законодавства, поважною причиною пропуску строку для подання касаційної скарги.

Аргументи заявника про те, що ОСОБА_1 перебував на самоізоляції є неприйнятними, оскільки на підтвердження цього не подано жодних належних доказів, які відповідають Порядку щодо дотримання режиму самоізоляції.

Крім того,ОСОБА_1 оскаржену ухвалу апеляційного суду від 13 травня 2021 року отримав 11 червня 2021 року, про що він зазначив у касаційній скарзі, вперше подав касаційну скаргу 02 липня 2021 року, ухвалу Верховного Суду від 30 липня 2021 року про повернення касаційної скарги вручено ОСОБА_1 09 серпня 2021 року, що підтверджується поштовим відправленням № 902, вдруге подав касаційну скаргу 19 жовтня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження, поважних причин для поновлення строку на касаційне оскарження не навів.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

У встановлений судом строк та станом на 19 листопада 2021 року, вимоги ухвали Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року не виконані, заявник підстави для поновлення строку касаційного оскарження не навів, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.

Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар