Справа № 310/7028/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому зазначив, що відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 09.02.2015 р. з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 гривень щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 17 липня 2018 р. з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною. Шлюб між позивачем і відповідачкою було розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року.

27 вересня 2017 р. позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 і ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5 .

Починаючи з 2015 р. і по теперішній час позивач проживає зі своєю сім`єю - дружиною та донькою, а також з сином своєї дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 . Дана обставина підтверджена довідкою ОСББ «ЮГМ-Квартал» від 05.08.2020 р.

Оскільки позивач проживає спільно з дитиною своєї дружини, і аліменти па його утримання біологічним батьком не сплачуються з 2017 р., позивач утримує не тільки свою сім`ю, а й ОСОБА_7 . Дані обставини підтверджені також довідкою ОСББ «ЮГМ-Квартал» від 05.08.2020 р. та розрахунком заборгованості від 12.08.2020 р.

При цьому позивач не працевлаштований, має не стабільний, мінливий дохід, що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 31.07.2020 р.

Згідно зі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2318 грн., отже 50% прожиткового мінімум для ОСОБА_3 на момент подачі позовної заяви складає 1159 гривень.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, на підставі чого позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розміру 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому заперечувала проти задоволення його позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_1 у якості підстави для зменшення розміру аліментів зазначив народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього доньки ОСОБА_5 та утримання сина своєї дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , а також, те, що позивач не працевлаштований, має нестабільний, мінливий дохід.

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року з позивача стягнуто на мою користь аліменти на утримання нашої доньки - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх доходів ОСОБА_1 щомісячно.

Таким чином, на час прийняття зазначеного рішення дочка позивача вже народилась і її народження не є обставиною, яка виникла після прийняття рішення про стягнення аліментів і, відповідно, не є підставою для зменшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України.

Крім того, як зазначено у вказаному рішенні, позивач у рамках розгляду тієї справи надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти позову заперечує повністю, оскільки не має змоги на теперішній час сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки, має на утриманні дружину та доньку.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи зазначене, утримувати неповнолітнього ОСОБА_6 має не позивач у даній справі, а батько дитини - ОСОБА_8 . При цьому, якщо останній не виконує свого обов`язку, мати неповнолітнього ОСОБА_6 не позбавлена можливості ініціювати притягнення батька дитина до адміністративної та кримінальної відповідальності, спонукаючи його тим самим до погашення заборгованості зі сплати аліментів і до виконання обов`язку утримувати дитину

Крім того, утримання не своєї дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів, передбаченою ст.192 СК України.

До позову не додано доказів того, що з 2018 року по сьогоднішній день позивач об`єктивно не може працевлаштуватися. З урахуванням великої кількості пропозицій на ринку праці, те, що ОСОБА_1 наразі не працевлаштований, є перш за все його виною.

Крім того, відповідачці достовірно відомо, що позивач регулярно виїжджає на заробітки у Польщу, де заробіток є значно вищим, ніж в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, законодавець передбачив стягнення аліментів на одну дитину в розмірі не менше 1/4 частини доходу платника аліментів. Відповідно, зазначений розмір не може бути зменшений.

В судове засідання сторони не з`явились, направили суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з ОСОБА_4 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини - ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, тим паче, що ця обставина виникла ще до винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.02.2015 року, то йому у позові слід відмовити.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.75, 84, 141,150, 180, 192 СК України, суд -

У х в а л и в:

Відмовити заявнику ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/6 частини, але не меншу 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока