КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 753/6869/18

провадження №22-ц/824/1479/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року /суддя Трусова Т.О./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 66 488, 97 грн, витрат на проведення експертного дослідження в сумі 2 800 грн. та про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 69 288,97 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 7 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судовий збір в сумі 764,90 грн., а усього 77 053 (сімдесят сім тисяч п`ятдесят три) гривні 87 копійок. /а.с.98-101/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не перевірено на момент дорожньо-транспортної пригоди чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності та не залучено у справі його страховика. Наголошував, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування. Також додавав, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2018 р. у справі №752/7807/18, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення відшкодування шкоди задоволено, стягнуто зі СК «Здорово» суму страхового відшкодування у розмірі 66 488,97 грн., 10 000 грн. моральної шкоди, а всього - 76 488 грн. 97 коп.

ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлений належним чином, шляхом направлення повідомлення не електронну пошту, з відзивом на апеляційну скаргу не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення матеріальної шкоди, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 29.08.2017 у м. Києві на вул. Тростянецькій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів BMW 730D, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності.

Відповідач ОСОБА_1 є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2017 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 3/18-атз від 23.03.2018 р., матеріальний збиток завданий позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 66 488,97 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Встановивши, що доказів наявності у відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності суду не надано, на підтвердження розміру майнової шкоди позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, доказів, які б спростовували висновки експерта, суду не надано, а тому зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд першої інстанції вважав обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 66 488,97 грн. та витрат на оплату послуг експерта-автотоварознавця в сумі 2 800 грн., а всього 69 288,97 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом першої інстанції здійснено заочний розгляд справи, не перевірено, чи була застрахована відповідальність винної у дтп особи, з огляду на обов`язковість такого страхування.

Звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що на момент дтп у нього був діючий поліс обов`язкового страхування у СК «Здорово», на що суд першої інстанції уваги не звернув, не у повному обсязі дослідив обставини справи та відмовив у перегляді заочного рішення.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2018 р. у справі №752/7807/18, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення відшкодування шкоди задоволено, стягнуто зі СК «Здорово» суму страхового відшкодування у розмірі 66 488,97 грн., 10 000 грн. моральної шкоди, а всього - 76 488 грн. 97 коп. Рішення набрало законної сили та не було оскаржено.

Таким чином, наявність рішення про стягнення суми матеріального відшкодування також і з винної особи, призводить до подвійного стягнення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволення вимог про стягнення матеріального збитку.

Водночас, приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань та переживань, зумовлених як самим фактом потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду, так і пошкодженням цінного майна, що зумовило істотні зміни у звичному способі його життя, оскільки він не має можливості використовувати належний йому транспортний засіб, в тому числі і у своїй підприємницький діяльності, та змушений витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до експерта, адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

З урахуванням наведеного та значного розміру матеріальної шкоди суд першої інстанції визнав обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 7 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги, в частині відшкодування моральної шкоди відсутні взагалі, водночас, якщо винна особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність і звільняється від зобов`язань відшкодування матеріальної шкоди, то моральна шкода стягується саме з винної особи, як вірно визначено судом першої інстанції за завдання позивачу душевних страждань та переживань, зумовлених як самим фактом потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду, так і пошкодженням цінного майна, що зумовило істотні зміни у звичному способі його життя.

Таким чином, колегія суддя апеляційного вказує на те, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та скасовується в частині стягнення матеріального відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 79 288, 97 грн.

Ці вимоги підлягали оплаті судовим збором в загальному розмірі 792, 28 грн.

Водночас позивачем сплачено судовий збір в розмірі 764, 90 грн., оскільки в основній сумі вимог відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції апелянтом сплачено 1147, 35 грн, апеляційну скаргу задоволено на 91, 8 %, а тому стягненню на користь апелянта з позивача підлягає 1046, 15 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - скасувати в частині стягнення 69 288,97 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та судового збору в сумі 764,90 грн. відмовивши у задоволенні позову в цій частині.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року в частині стягнення 7 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1046, 15 грн.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 .

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: