П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року про відмову у роз`ясненні рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві, про стягнення заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь» Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 15 950 грн. допомоги по тимчасовій втраті працездатності.

У липні 2021 року Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військово-клінічний госпіталь» звернувся до суду з заявою та просив роз`яснити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року в частині утримання податку з доходів фізичних осіб (18 % від суми 15 950 грн.) та військового збору (1, 5 % від суми 15 950 грн.).

Заява обґрунтована тим, що рішення суду від 23 жовтня 2020 року є не зовсім зрозумілим (неясним), оскільки ні в описовій, ні у резолютивній частині рішення не йдеться про утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, що унеможливлює виконання зазначеного рішення, оскільки порушує вимоги податкового законодавства.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року у задоволенні заяви Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь» про роз`яснення судового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військово-клінічний госпіталь» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та задовольнити заяву про роз`яснення рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на аналогічні обставини, що містяться у заяві про роз`яснення судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення. Судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Як роз`яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Діюче процесуальне законодавство визначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим, яке полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. У силу зазначеної норми процесуального права, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Звертаючись до суду із заявою про роз`яснення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року, заявник вказує, що ні в описовій, ні у резолютивній частині рішення не йдеться про утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

У той же час, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказане рішення суду є зрозумілим, у ньому викладені мотиви, наведено висновок із посиланням на відповідні норми права, який не є незрозумілим, а, відтак, жодних роз`яснень не потребує.

При стягненні допомоги по тимчасовій втраті працездатності, суд першої інстанції керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, Порядком оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 439.

Відповідно до пункту 20 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням сума страхових виплат застрахованій особі та оплати за перших п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця розраховується шляхом множення суми денної (годинної) виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної (середньогодинної) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачено законодавством, на кількість днів (годин), які підлягають оплаті за графіком роботи підприємства, установи, організації (структурного підрозділу підприємства, установи, організації або за індивідуальним графіком роботи) - для допомоги по тимчасовій непрацездатності та оплати за перших п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми допомоги по тимчасовій втраті працездатності, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума допомоги по тимчасовій втраті працездатності зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із допомоги по тимчасовій втраті працездатності не погіршує становище працівника, оскільки у разі виплати її роботодавцем своєчасно, працівник отримав би допомогу по тимчасовій втраті працездатності, із якої також були б відраховані податки і збори.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.