РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/13/21
Провадження № 2/327/26/2021
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19.01.2021 року смт.Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Смоляного Андрія Андрійовича до Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області (далі Розівська селищна рада) про визнання права власності на нежитлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення загальною площею 36,9 м2, яке складається з «А» гараж площею 18,5 м2, «Б» сарай площею 10,6 м2, «В» літня кухня площею 7,8 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пп.4,5 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії пред`явлення позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред`явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Так, суд не оцінюючи доказів, вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що за змістом позовної заяви та у її прохальній частині зазначено загальну площу спірного нежитлового приміщення 36,9 м2, яке складається з «А» гараж площею 18,5 м2, «Б» сарай площею 10,6 м2, «В» літня кухня площею 7,8 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, до позову у якості доказів долучено документи, які містять іншу інформації щодо площі нежитлового приміщення, а саме: загальна площа нежитлового приміщення 43,6 м2, яке складається з «А» гараж площею 21,0 м2, «Б» сарай площею 13,4 м2, «В» літня кухня площею 9,2 м2, що розташовані як за адресою: АДРЕСА_1 , так і за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин в подальшому може виникнути питання щодо дійсної площі нежитлового приміщення та його складових, а також щодо точної адреси їх розташування, зважаючи на те, що 08 липня 2008 року Розівською селищною радою було прийнято рішення №126 про присвоєння відповідної адреси певним будівлям.

Крім того, позивач прохає визнати за нею право власності на комплекс будівель, що складається з гаражу, сараю та літньої кухні. Разом з тим, до позовної заяви додано рішення від 17 серпня 2001 року «Про виділення земельної ділянки для будівництва господарської споруди», відповідно до якого із земель запасу селищної ради вилучено земельну ділянку площею 0,01 га та надано позивачу ОСОБА_1 для будівництва господарської споруди в АДРЕСА_2 та в подальшому на збудовану споруду було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно «сарай» від 23 квітня 2003 року, яке на підставі рішенням виконкому №123 від 08 липня 2008 року «Погашено». При цьому будь-яких рішень про відведення земельної ділянки з визначеними межами та відповідним цільовим призначенням, документа, який дає право виконувати будівельні роботи по будівництву гаража та літньої кухні позивачем не додано.

Також, за змістом позовної заяви позивачем зазначено про наявність акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію, як необхідної складової для видачі свідоцтва про право власності фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна, проте відповідного акту на комплекс будівель: гараж, сарай та літня кухня позивачем до позовної заяви не додано.

При цьому, позивачу слід звернути увагу на те, що відповідно до пп.1 п.б ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Разом з тим, позивачем не зазначено факту звернення з відповідними заявами з метою (отримання, реєстрації) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Фактично позивачем ставиться вимога про визнання за нею права власності на споруди, що не прийняті в експлуатацію та не пройшли відповідний державний архітектурно-будівельний контроль. При цьому слід зазначити, що суд не може замінити собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення вказаних дій.

Крім того, позивачем взагалі не надано документів, які б підтверджували відведення конкретної земельної ділянки для будівництва конкретного об`єкту нерухомості поряд із декількаповерховим багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на гараж та літню кухню, а так само надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно за відповідною адресою із встановленням меж такої земельної ділянки та наданням кадастрового номеру виділеній земельній ділянці відповідно до вимог ст.376 ЦК України.

Крім того, позивачем до позову на підтвердження заявлених вимог додано письмові докази, а саме, рішення від 17 серпня 2001 року «Про виділення земельної ділянки для будівництва господарської споруди», технічний паспорт на нежиле приміщення «сарай» від 23 квітня 2003 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно «сарай» від 23 квітня 2003 року, яке на підставі рішенням виконкому №123 від 08 липня 2008 року «Погашено».

За таких обставин суд звертає увагу позивача на те, що Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року, а правовідносини щодо набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, зокрема, на сарай, виникли до набрання ним чинності, а тому позивачеві при зверненні до суду з вказаним позовом необхідно керуватися Цивільним кодексом України 1963 року. При цьому слід зазначити, що відомості про дату отримання будь-яких рішень, свідоцтв тощо, якщо вони видавалися, та дати забудови інших нежитлових приміщень, а саме гаражу та літньої кухні взагалі відсутні, що не дає можливості визначитися нормами якого цивільного кодексу слід керуватися при розгляді справи, а також який правовий статус цих нежитлових приміщень з урахуванням положень ст.376 ЦК України у разі їх забудови після 2004 року.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

З огляду на викладене суд пропонує позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме, визначитися зі змістом позовних вимог, уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують їх.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стаття 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності на нежиле приміщення, - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків в межах 7 (семи) днів з дня вручення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ