Справа № 314/5182/20
Провадження № 2-о/314/13/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2021 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу № 314/51823/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вільнянський районний сектор управління ДМС у Запорізькій області Державної міграційної служби України, виконавчий комітет Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізької області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дімітров Донецької області, що підтверджується паспортом громадянина Союзу Радянських соціалістичних республік серії ХХІІ- НОМЕР_1 виданого 22.08.1989 відділом внутрішніх справ міськвиконкому Донецької області.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 01.12.1987 Старобешевським районним військовим комісаріатом Донецької області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний до військової служби 14.05.1975 року та звільнений (демобілізований) до запасу 31.05.1977.

Починаючи з 1989 року, заявник проживає без реєстрації на території Максимівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Максимівської сільської ради Вільнянського району від 10.12.2020 №543.

Починаючи з 1989 року та по теперішній час, заявник неофіційно підробляв на випасі худоби та сінокосінні, постійно мешкаючи на території села Максимівка, що можуть підтвердити свідки : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Станом на теперішній час, виникла необхідність отримати документи громадянина України, оформити паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду.

При зверненні до Вільнянського сектору управління ДМС у Запорізькій області, ОСОБА_1 роз`яснено необхідність звернення джо суду. Для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України з 24.08.1991 року.

Починаючи з 1989 року і по сьогоднішній день заявник нікуди не виїжджав за межі України та не змінював фактичної адреси свого місця проживання в с.Максимівка.

Інших документів окрім поспорту радянського зразка та військового квитка радянського зразка у заявника не має. Крім того, у паспорті радянського зразка сторінки прописки не збереглися.

Паспорт громадянина України заявник своєчасно не оформив, з причини чого встановити особу ОСОБА_1 та належність до громадянства України не вбачається можливим.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просять витрати, понесені по сплаті судового збору, залишити за позивачем.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дімітров Донецької області, що підтверджується паспортом громадянина Союзу Радянських соціалістичних республік серії ХХІІ- НОМЕР_1 , виданого 22.08.1989 відділом внутрішніх справ міськвиконкому Донецької області.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 01.12.1987 Старобешевським районним військовим комісаріатом Донецької області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний до військової служби 14.05.1975 року та звільнений (демобілізований) до запасу 31.05.1977.

Починаючи з 1989 року, заявник проживає без реєстрації на території Максимівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Максимівської сільської ради Вільнянського району від 10.12.2020 №543.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, усудовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно- правовими актами з питань громадянства України є Закон України "Про громадянство України" та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 "Питання організації виконання ЗУ "Про громадянство України". Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно Закону України "Про громадянство України" громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року), підтверджено довідкою виконавчого комітету Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 10.12.2020 №543.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.91 року чи 13.11.91 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.91 року або 13.11.91 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає впорядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає факт постійного проживання заявника на території України встановленим.

Судовий збір, сплачений заявником при поданні заяви, не відшкодовується відповідно до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 60, 208, 212- 215, ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вільнянський районний сектор управління ДМС у Запорізькій області Державної міграційної служби України, виконавчий комітет Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізької області, про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця м.Дімітров Донецької області, місце проживання АДРЕСА_1 на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

16.01.2021