18.11.2021 Справа № 756/9238/21
Унікальний № 756/9238/21
Провадження № 2/756/4976/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Сліпченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення безпідставних набутих коштів, -

встановив:

позивачі через свого представника звернулися до суду з позовом до АТ «Універсал Банк», в якому просили стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 55 222,27 грн та на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у розмірі 230 674,52 грн.

В обґрунтуванні позову позивачі зазначили, що01.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» (відповідач) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 004-2008-154, за умовами якого відповідач надав грошові кошти у розмірі 78 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати, повернути кошти та сплатити проценти за користування вищезазначеними грошовими коштами у розмірі 13,45% річних в порядку, на умовах та в строки, які встановлені у договорі.

01 лютого 2008 року задля забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору сторони уклали Договір іпотеки, предметом якої є належна на праві власності позичальникові квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник померла.

Після смерті позичальника позивачі продовжували сплачувати грошові кошти задля виконання зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим сплатили на користь відповідача у період з січня 2013 року по червень 2016 року грошові кошти у загальному розмірі 19 077,05 доларів США.

Проте 11 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до позивачів та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості у розмірі 48 045,00 доларів США, яка існувала на момент смерті позичальника за Кредитним договором № 004-2008-154 від 01.02.2008.

Посилаючись на зазначене, позивачі стверджують, що банк не мав права стягувати з них кошти, а відтак, на їхню думку, неправомірно зберігає їх. У зв`язку з чим просять суд на підставі ст. 1212 ЦК України повернути внесені позивачами на рахунок відповідача кошти, оскільки дані грошові кошти були набуті ним без достатньої правової підстави.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, оскільки спірні кошти сплачені позивачами на виконання умов Кредитного договору № 004-2008-154 від 01.02.2008.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідним відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 044-2008-154, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 78 000 доларів США строком до 01 лютого 2025 року зі сплатою 13,45% річних за користування кредитом, а ОСОБА_3 зобов`язалася погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором між відповідачем та ОСОБА_1 (позивач), 01.02.2008 було укладено Договір поруки № 004-2008-154-Р, відповідно до якого він зобов`язався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 її зобов`язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Пунктом 1.4 Договору поруки відповідальність боржника і поручителя є солідарною.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки квартири, посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. за реєстр. № 1-20с, згідно з п. 1.1. якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 75,20 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належне їй на праві власності на підставі Договору дарування квартири від 15.01.2001 за реєстром № 1-20с.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

На підставі ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року по справі № 2-868/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором 75 975,43 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2011 становить 603 624,79 грн.

11 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до позивачів та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості у розмірі 48 045,00 доларів США, яка існувала на момент смерті позичальника за Кредитним договором № 004-2008-154 від 01.02.2008.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2020 по справі № 756/738/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про припинення зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року по справі № 756/738/19 апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Обґрунтовуючи рішення по вищезазначеній справі, суд апеляційної інстанції зазначив наступне: Доводи і обґрунтування позивача з посиланням на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року, якою залишено без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки за змістом вищенаведених судових рішень зазначено, що ПАТ «Універсал Банк» окрім суми заборгованості, яку мають сплатити спадкоємці боржника ( ОСОБА_3 ) на користь банку, не довів також дату, коли банку стало достовірно відомо про смерть боржника, у зв`язку із чим неможливо визначити чи не пропущено позивачем шестимісячний строк для звернення до спадкоємців, передбачений ст. 1281 ЦК України. Таким чином, ні вказаними судовими рішеннями, ні належними та допустимими доказами у цій справі не встановлено та не доведено факту пропуску кредитором вказаних у ст. 1281 ЦК України строків звернення з вимогою до спадкоємців. Враховуючи вказане, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для визнання зобов`язань за кредитними договором припиненими з підстав, наведених у позовній заяві. Зважаючи на вищезазначене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором та відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання іпотеки припиненою за наявності існуючого (не припиненого) основного зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Як вбачається з вищенаведеного, позивачами сплачувалися спірні кошти на рахунок відповідача в порядку виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.06.2021 по справі № 927/491/19 стаття 1212 ЦК України, на яку посилаються позивачі, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Системний аналіз положень ст. 11, 177, 202, ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК.

Крім того, у Постанові від 23.12.2020 по справі № 184/2049/16 Верховний Суд також зазначив, що відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення безпідставних набутих коштів не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 543, 553, 1212 ЦК України, та керуючись ст. 9-14, 19, 267 ЦПК України,

суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2021 року.

Суддя,- Белоконна І.В.