Справа № 354/1198/21
Провадження № 22-ц/4808/1627/21
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на ухвалу Яремчанського міського суду від 27 вересня 2021 року під головуванням судді Остап`юк М.В. у м. Яремче,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вказаного позову.

Заяву мотивував тим, що предметом позову є визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, таким, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника. Вказаний договір укладений між відповідачами у справі у період судового провадження у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором позики(цивільна справа №607/12426/18). Позивач вважає вищенаведений договір дарування спірної земельної ділянки недійсним, укладеним на заподіяння йому шкоди, направленим на уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 як боржника. Відповідно, позивач вважає, що у випадку задоволення позову, а саме визнання оспорюваного договору дарування недійсним, буде застосована реституція і земельна ділянка перейде у власність ОСОБА_2 , на яку, у подальшому, у рамках виконавчого провадження буде накладено арешт та розпочнеться процедура реалізації арештованого майна. Якщо ОСОБА_2 відчужить спірну земельну ділянку, то це може призвести до неможливості виконання рішення суду. У зв`язку з вищевикладеним, просив суд задоволити заяву забезпечення позову та вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1932 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яремчанського міського суду від 27 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони відчужувати земельну ділянку, кадастровий номер: :16:004:0032, загальною площею 0,1932 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану у АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Апелянт вважає, що висновок суду про необхідність застосування забезпечення позову прийнятим без неповно з`ясування обставин справи.

Апелянт зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2019 справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів згідно боргової розписки вирішено задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 96 000 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування вирішено: визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - недійсним.

На виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду про повернення боргу був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 96 000,20 доларів США та судовий збір в сумі 8810,00 грн.

На доручення головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лірука І.П. старшим державним виконавцем Яремчанського міського відділу ДВС 19.03.2020 описано та накладено арешт на майно: 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідальним зберігачем призначено - ОСОБА_1 .

В результаті проведення прилюдних торгів, 14.06.2021р. ОСОБА_1 став власником вищевказаної 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна.

Апелянт зазначає, що на виконання рішення суду, на яке посилався у заяві ОСОБА_1 та суд в ухвалі - здійснено реалізацію нерухомого майна -1/2 частини готелю із кафе-баром у с. Яблуниця м. Яремче. Тобто рішення фактично виконано.

Однак, в ухвалі суду не зазначено сума боргу ОСОБА_2 та не зазначена обставина реалізації на прилюдних торгах 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром та не зазначена вартість цього реалізованого майна

Також, в ухвалі відсутні відомості щодо вартості земельної ділянки, на яку накладено обтяження і відповідно, не конкретизована сума боргу перед ОСОБА_1 на даний час. До того ж, на цій земельній ділянці, відповідачем побудоване приміщення басейну, про існування якого позивачем не вказано. Відповідно, вартість цього об`єкта в загальному перевищує саму оцінку земельної ділянки.

Апелянт вважає, що судом всупереч вимог ст.ст.185, 187 ЦПК України станом на 08.10.2021 не прийняті ні ухвала про відкриття провадження, ні ухвала про усунення недоліків.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 щодо самого позову нічого не відомо, оскільки копії ухвал йому судом не були надіслані. В тексті ухвали суду не вбачається, що позивач ОСОБА_1 навів достатнє обґрунтування необхідності застосування визначеного заходу забезпечення позову та щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд мав брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою ОСОБА_1 не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером: :16:004:0032, загальною площею 0,1932 га, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною за № 2138 від 15 листопада 2018 року.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр) власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 .

Зі змісту Реєстру вбачається, що останній набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 2138, виданий 15.11.2018, видавник: Чопик І.Я. , приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу.

Дійсність вказаного договору є предметом даного спору, тому ОСОБА_1 вважає його таким, що прийнятий всупереч вимогам законодавства і вчинений боржником ОСОБА_2 на шкоду йому з метою уникнення виконання судового рішення в рамках іншого судового провадження.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції враховував норми процесуального законодавства, практику Європейського Суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України та виходив з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову.

Суд вказував на те, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_3 . Дійсність вказаного договору є предметом спору, тому з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін та уникнення труднощів під час виконання судового рішення в разі задоволення вимог позивача, суд прийшов до вірного висновку, про те що є всі підстави для забезпечення позову у даній справі. Спірне майно у результаті забезпечення позову не вибуває з власності відповідача і залишається у його користуванні, а майно лише заборонено відчужувати на користь третіх осіб допоки судом не буде розглянуто спір по суті.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі суду першої інстанції відсутні відомості щодо вартості земельної ділянки, на яку накладено обтяження та не конкретизована сума боргу перед ОСОБА_1 , а також те, що на цій земельній ділянці, відповідачем побудоване приміщення басейну, про існування якого позивачем не вказано, і те, що вартість цього об`єкта в загальному перевищує саму оцінку земельної ділянки, не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та скасування ухвали суду першої інстанції. В матеріалах справи містяться докази того, що іншим судовим рішенням на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто борг і при виконанні цього судового рішення заборгованість не погашена у повному розмірі не погашена при реалізації іншого майна.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм процесуального права, тому підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено і її слід залишити в силі, а апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Яремчанського міського суду від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанов и складено 22 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин