Повадження № 2/638/2592/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Рассохи В.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначила, що 02 вересня 2003 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 150000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк. Позика була передана позивачем відповідачу шляхом безпосередньої передачі в момент підписання договору. Сторони домовились, що відповідач поверне позику протягом 5 банківських днів з моменту пред`явлення вимоги шляхом безпосереднього повернення грошових коштів в повному обсязі. 01 грудня 2020 року позивачем було вручена вимога про повернення позики за договором в повному обсязі, однак до цього часу позика відповідачем не повернута. На час подання позову сума заборгованості складає 150000 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 4206090 грн.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 02 вересня 2003 року в розмірі 4206090 грн.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів ОСОБА_2 отримав 15 грудня 2020 року, проте відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не подав.

15 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Судове засідання просив провести за його відсутністю.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 вересня 2003 року у м. Харкові між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 150000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк (а.с. 9).

Згідно пункту 5 вказаного договору сторони домовились, що позичальник поверне позику протягом 5 банківських днів з моменту пред`явлення вимоги шляхом безпосереднього повернення грошових коштів або будь-яким іншим шляхом, про які письмово домовлялись сторони.

Вимогу про повернення позики за договором позики від 02 вересня 2003 року ОСОБА_2 отримав 01 грудня 2020 року (а.с. 10).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що підписання цього договору сторонами свідчить про фактичну передачу вищезазначених грошових коштів в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Як зазначалось вище, відповідно до п. 5 договору сторони домовились, що позичальник поверне позику протягом 5 банківських днів з моменту пред`явлення вимоги шляхом безпосереднього возврату грошових коштів або будь-яким іншим шляхом, про які письмово домовляться сторони.

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 пред`явлено ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення позики за договором позики від 02 вересня 2020 року у повному обсязі у розмірі 150000 доларів США (а.с. 10).

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи, що ОСОБА_2 фактично отримані грошові кошти у визначений договором строк ОСОБА_1 не повернув, у суді позовні вимоги останньої визнав у повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 02 вересня 2003 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На час подання позовної заяви сума заборгованості за договором становить 150000 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подання позовної заяви (28,0406) складає 4 206 090 грн 00 коп.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягнення грошові кошти за Договором позики від 02 вересня 2003 року у розмірі 4206090 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Зважаючи на характер та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Понесені позивачкою судові витрати підтверджуються квитанцією № 29849665 від 09 грудня 2020 року про сплату судового збору у сумі 10510 грн.

У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 5255 грн (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 5255 грн (50% від загального розміру судового збору).

На підставі викладеного, керуючись ст. 141-142, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 02 вересня 2003 року у сумі 4206090 (чотири мільйони двісті шість тисяч дев`яносто) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (адреса: м. Харків, ) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп., сплаченого 09 грудня 2020 року за квитанцією № 29849665.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2021 року.

Суддя І.П. Латка