П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Київ

Справа №357/6135/20

Резолютивна частина постанови оголошена 20 січня 2021 року

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Орєхова О.І. 29 вересня 20202 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди, -

Справа №357/6135/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2219/2021
Головуючий у суді першої інстанції:Орєхов О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчиненні злочину , передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Ухвалою суду встановлено, що 24 липня 2018 року близько 09 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ISUZU NQQR 71 Р», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по ґрунтовій дорозі на сільськогосподарському полі в напрямку до 2 км + 300 м автодороги Р-17 сполученням Біла Церква - Тетіїв - Липовець - Гуменне, в порушення вимог п. 13 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.2 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає», п. 16.15 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час виїзду на головну дорогу з прилеглої до вказаної автодороги території, не дав дорогу автомобілю «MERCEDES-BENZ VITO 112 СDІ», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі з правої від нього сторони та мав перевагу в русі, в результаті чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів на смузі руху автомобіля «ISUZU NQQR 71 Р», д.н.з. НОМЕР_1 .

Грубе порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.2, 16.15 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В результаті ДТП були завдані механічні ушкодження автомобілю «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ISUZU NQQR 71 Р», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Вусо» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/2703946.

Відповідно до п. п. 34.1., 34.2., 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Оскільки страховою компанією не було направлено протягом встановленого законом строку представника, ним самостійно було обрано експерта для визначення розміру шкоди. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 7141 від 06.09.2018 р. розмір збитку складає 103 347,20 грн.

10 липня 2019 року він звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування до якої долучив всі визначені законом документи, зокрема, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 7141 від 06 вересня 2018 року.

На його заяву він отримав відповідь із страхової компанії за вих. № 890/903099 від 30 жовтня 2019 року, якою йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків якщо це призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди, зокрема із-за того, що він нібито повинен був зберігати автомобіль після ДТП, для встановлення завданого матеріального збитку.

З його боку порушення законодавства не було, він витримав як це передбачено законом десять днів і тільки в серпні звернувся до експерта для оцінки завданого збитку, також довгий час не порушував стан автомобіля.

Відповідно до положень ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбаченихст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Однак, станом на день звернення до суду сума завданої матеріальної шкоди йому не виплачена.

Відповідно до Полісу п. 4 № АМ/2703946 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100 000,00 грн. Враховуючи, що матеріальний збиток згідно Звіту про визначення матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу складає 103 347,20 грн., то ПрАТ «СК «Вусо» зобов`язане йому виплати 100 000,00 грн.

Просив суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Вусо» на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що суд дійшов помилкових висновків, оскільки не сприяв повному, об`єктивному розгляду, поверхнево дослідив позицію відповідача та не оцінив доводи позивача, допустив часткове застосування законодавства.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Погорілий В.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Вусо» адвокат Сокол Д.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AM/2703946 від 15.02.2018 року, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки Isuzu NQR, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно умов договору, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000,00 грн.; за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн.; безумовна франшиза - 2 000,00 грн.

В період дії вищевказаного договору страхування, а саме 24 липня 2018 року о 09 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи забезпеченим транспортним засобом марки Isuzu NQR, номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись по ґрунтовій дорозі на сільськогосподарському полі в напрямку до 2 км + 300 м автодороги Р-17 сполученням Біла Церква-Тетіїв-Липовець-Гуменне, в порушення вимог п.1.3, п.1.5, п.2.3 (б), п.10.1, п.10.2, п.16.15 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz Vito 112 CDI, номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2019 року у справі №357/3345/19 (провадження 1-кп/357/877/19) ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Грубе порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.2, 16.15 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками ( а. с. 8-10 ).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП були завдані механічні ушкодження автомобілю «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. 11 ).

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ОСОБА_4 вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати шкоду, яка була йому заподіяна ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність, якого застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» у розмірі 100 000 гривень в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 979 ч. 1 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості звернення до страховика відповідальної особи до здійснення страховиком потерпілого страхового відшкодування в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно--правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як передбачено статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Статтями 33, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно--правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок звернення у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Водій невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відповідно до вимог Закону.

Відповідно до положення статті 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їхні працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як вбачається з матеріалів справи, про дорожньо-транспортну пригоду її учасники не повідомили ПрАТ «СК «Вусо», у встановлений Законом строк.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача вказа, що позивач на гарячу лінію страхової компанії не телефонував, винна особа в ДТП запевнила, що таке зробила.

Однак, як убачається з матеріалів справи, на гарячу лінію страхової компанії учасники дорожньо-транспортної пригоди не телефонували, а зазначений дзвінок було зроблено зовсім іншою особою, а саме ОСОБА_5 .

Таким чином встановлено, що письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії не було подано та лише 10 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування та відповідним пакетом документів ( а. с. 65 ), що не було спростовано сторонами під час розгляду апеляційної скарги.

Також встановлено, що після звернення позивача до страхової компанії 10 липня 2019 року та надання останньому страховою компанією експерта, позивач не зміг надати транспортний засіб для огляду, так як перебував у відряджені і лише 09 серпня 2019 року такий огляд був здійснений експертом ( наданий доступ позивачем ), що підтверджується відповідною заявою, яка міститься в матеріалах справи ( а. с. 66 ).

Відповідно до норми ст. 33 Закону, встановлено обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП ( або винуватця, або потерпілого ) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду визначені статтею 34 Закону, якою передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Тобто, спеціальним законом чітко встановлено, що протягом 10 робочих днів після письмового повідомлення учасниками ДТП про настання страхового випадку (а також надання відомостей про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу) страховик зобов`язаний направити свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру завданих збитків.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частина 2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

Згідно п. 34.4. ст.3 4 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Встановлено, що з метою організації оцінки завданої шкоди, після надходження заяви на виплату страхового відшкодування, відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» (в межах 10 робочих днів) залучив оцінювача ФОП ОСОБА_6 (свідоцтво оцінювача №12164/11 від 08.07.2011), який після повернення позивача з відрядження, 09 серпня 2019 року здійснив виїзд за адресою місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу та оглянув його.

Листом від 16 серпня 2019 року аварійним комісаром повідомлено страховика про неможливість проведення дослідження КТЗ Mercedes-Benz Vito 112 CDI, номерний знак НОМЕР_2 згідно п.8.5. Методики, у зв`язку з тим, що на момент огляду 15 серпня 2019 року, колісний транспортний засіб був повністю розукомплектований, аварійні пошкодження були видозмінені, а пошкоджені вузли та агрегати були відсутні на КТЗ і зберігались окремо в гаражі, ідентифікувати приналежність даних деталей до досліджуваного КТЗ не представляється можливим ( а. с. 67 ).

На підтвердження цього факту, було надано відповідні фотознімки загального вигляду пошкодженого автомобіля, вузлів, агрегатів, які містяться в матеріалах справи ( а. с. 68-71 ).

Представник позивача підтвердив, що на фотознімках, які долучені відповідачем до відзиву, дійсно зображений автомобіль, який належить позивачку та який отримав ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.07.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, згідно з п. 8.5 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Згідно з п. 1.6 вказаної Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 33.2. ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком(у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Як було встановлено, транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 112 CDI, номерний знак НОМЕР_2 до проведення огляду експертом був розібраний, пошкоджені деталі демонтовані, тобто транспортний засіб не був у такому стані, в якому він знаходився безпосередньо після ДТП.

Відповідно до п. 37.1.3. ст.37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Отже, невиконання позивачем зобов`язань, передбачених п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стало підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, про що останній був повідомлений листом від 30.10.2019 року №8900/903099.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 405/5159/15-ц, провадження № 61-11029св18.

У зазначеній постанові Верховний суд скасовуючи рішення та відмовляючи у позові, зазначив, що апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем було порушено пункт 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно--правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до огляду представником страховика. Із урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 522/6853/16-ц, провадження № 61-35743св18.

Оскільки позивачем було порушено пункт 33.3 Закону щодо обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до огляду представником страховика, то дії відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування є правомірними, а вимоги позивача про відшкодування шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови взадоволенні позовних вимог позивача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 29 вересня 2029року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна