Ухвала

19 січня 2021 року

місто Київ

справа № 703/1796/17

провадження № 61-18532ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у цивільній справі

за позовом першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс»,

про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору суборенди,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури у червні 2017 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про надання ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 108, 1905 га в оренду; визнання недійсним договору оренди землі від 01 грудня 2014 року та скасування державної реєстрації договору суборенди, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ековерс» (далі - ТОВ «Ековерс») та ОСОБА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 01 грудня 2014 року

№ 23-5503/14-14-СГ про передачу ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 108, 1905 га, кадастровий номер :02:001:0373, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років.

Визнано недійсним укладений 01 грудня 2014 року між ГУ Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, загальною площею 108, 1905 га, кадастровий номер :02:001:0373, розташованої за межами населеного пункту в адміністративних межах Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

В іншій частині позову відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 10 грудня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.

У січні 2021 року від заявника надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, подана виправлена касаційна скарга, в якій уточнено визначення підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд з`ясував, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Так, заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:

- оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;

- судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 819/478/17 (провадження № К/9901/55004/18) щодо повноважень першого заступника прокурора області на подання позову лише у разі відсутності прокурора області; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 620/371/17 (провадження № 14-296цс19);

- судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»;

- суд апеляційної інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності заявника, від якого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано перебуванням ОСОБА_1 на самоізоляції та очікуванням результату тесту на наявність короновірусної інфекції COVID-19.

- відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норм права за таких обставин: розгляд судом справи за відсутності учасника справи, хворого на COVID-19, та наявності від нього клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, серед підстав касаційного оскарження заявником рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначені підстави, які згадані у пунктах 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Оскільки, вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

IV. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗУПИНЕННЯ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У касаційній скарзі заявник просить зупинити виконання рішення суду першої інстанції.

Клопотання обґрунтовувалося тим, що предметом оскарження є право ОСОБА_1 на використання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, а у випадку переривання такої діяльності можуть настати наслідки погіршення умов обробітку земельної ділянки або зміни циклів виробництва.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного рішення, доводи клопотання зводяться до ймовірності настання негативних наслідків, проте наведені заявником обставини не підтверджені належними доказами, клопотання задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальними є, зокрема, засади цивільного процесу, визначені у статтях 12 та 13 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Керуючись статтями 389, 392, 394, 390, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області цивільну справу № 703/1796/17 за позовом першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс», про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору суборенди.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк

до 19 лютого 2021 року.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

В. В. Яремко