ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/716/21 Справа № 216/6933/18 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 216/6933/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року, яке постановлено суддею Онопченко Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в середині лютого 2018 року позивач домовився з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , послугами якого він вже користувався раніше, про виготовлення меблів для будинку АДРЕСА_1 , після чого ФОП ОСОБА_2 приїхав на об`єкт, зробив відповідні заміри, вони узгодили матеріали, аксесуари та обладнання, після чого вони ще раз зустрілися для огляду ескізів меблів.

На окремому листі відповідач порахував загальну вартість замовлення, яка склала 216000 грн., з яких передоплата (аванс) в розмірі 157800 грн., була зразу сплачена позивачем, а залишок становив 58200 грн. Загальна вартість меблів на кухню була порахована на суму 119300 грн., у ванну кімнату 30000 грн., прихожу 34200 грн., спальню 24000 грн., у ванну у спальні 8500 грн. Всі розрахункові листи були підписані ОСОБА_2 та скріплені його печаткою, окремого договору на виготовлення меблів, в якому були б вказані істотні умови, в тому ж числі дата виготовлення меблів, складено не було, домовленість базувалася на довірі.

Наприкінці червня, чи початку липня 2018 року відповідач привіз позивачу меблі, які були виготовлені не в повному обсязі та не укомплектовані, а позивач заплатив відповідачу 42000 грн., без отримання касового ордеру чи розписки, та сторони домовилися, що найближчим часом ФОП ОСОБА_2 усуне недоліки, а ОСОБА_1 передасть відповідачу залишок коштів в розмірі 18800 грн., однак ФОП ОСОБА_2 свого обов`язку не виконав.

03 березня 2018 року позивач звертався до відповідача з претензією з метою врегулювання спору в добровільному порядку, однак останній листи не отримує, на телефонні дзвінки не відповідає.

Експертним висновком № Е-209 від 22.11.2018 року встановлено, що в жилих приміщенням приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні окремі меблі які вказані на ескізах, а саме: в передпокої відсутні шафа в торцевій частині приміщення. На місці шафи встановлена стажерка з шістьма полицями; в спальні відсутнє подвійне ліжко, окремі елементи шафи-купе, розсувні двері з наповненням білого глянцю, шпон, механізм-система для розсувних дверей, дві полиці, а також в гардеробній, яка знаходиться за шафою купе відсутня полиця та штанга для вішалки; у ванній кімнаті відсутні вісім скляних поличок на бокових стінках ніші для умивальника. Крім того, виявлено численні повздовжні тріщини на обох вертикальних вставках зі шпону на бокових стінках ніші біля умивальника.

На підставі викладеного вище позивач просив суд розірвати договір про виконання робіт без номера від 09.03.2018 року, та стягнути з відповідача на корить позивача грошові кошти сплачені в якості авансу в розмірі 199800 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 088 640 грн.

Заочним рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами відсутній побутовий договір по виготовленню меблів, а кошти в розмірі 19960 грн. були сплачені позивачем відповідачу не за побутовим договором, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що відповідно до вимог ст. 639 ЦК України, сторони уклали побутовий договір в формі ескізів меблів, яка повинна бути виготовлена із зазначенням вартості меблів.

При цьому підпис та печатка ФОП ОСОБА_2 в листках з ескізами меблів свідчить про те, що останній зобов`язався виконати роботи по виготовленню меблів, а також отримав суму авансу. Також, дублюючи отримання ФОП ОСОБА_2 авансу, на окремому листі зазначена загальна вартість виготовлення меблів та сума авансу, який підписаний ФОП ОСОБА_2 , що свідчить про отримання відповідачем авансу.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки двом платежам, які позивач перерахував відповідачу, оскільки в сукупності з іншими доказами ці платежі свідчать про наявність у позивача договору з ФОП ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому позивачем експертному висновку № Е-209 від 22.11.2018 року, відповідно до якого підтверджено часткове виконання умов договору та виготовлення позивачу меблів, що є належним підтвердженням того, що ФОТ ОСОБА_2 уклав з позивачем договір по виготовленню меблів, отримав аванс та частково виконав умови договору.

Позивач вважає, що його позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню на підставі норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було прийнято від позивача замовлення на виготовлення меблів у ванну кімнату вартістю 30000 грн. (а.с.11), меблів у прихожу вартістю 34200 грн. (10), меблів у спальню вартістю 24000 грн. (а.с.12 зворот), меблів у ванну у спальні вартістю 8500 грн. (а.с.10 зворот).

Розрахунки вартості виготовлених меблів були виконані відповідачем на окремих розрахункових листах із зображенням ескізів меблів, які були підписані ФОП ОСОБА_2 та скріплені його печаткою, окремого договору на виготовлення меблів, в якому були б вказані істотні умови, в тому ж числі дата виготовлення меблів, складено не було.

Крім того, позивачем надано на окремому листі пораховану відповідачем загальну вартість замовлення, яка склала 216000 грн., з яких передоплата (аванс) в розмірі 157800 грн., була зразу сплачена позивачем, а залишок становив 58200 грн. та 02.08.2018 ОСОБА_1 було переведено на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти двома платежами, без призначення платежу, на загальну суму 19960 грн., що підтверджується квитанціями № 1309-3734-5984-0426 та № 1309-3782-9419-0184

Загальна вартість меблів на кухню була порахована на суму 119300 грн., у ванну кімнату 30000 грн., прихожу 34200 грн., спальню 24000 грн., у ванну у спальні 8500 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відповідач привіз позивачу меблі, які були виготовлені не в повному обсязі та не укомплектовані та сторони домовились про те, що найближчим часом ФОП ОСОБА_2 усуне недоліки, а ОСОБА_1 передасть відповідачу залишок коштів за виготовлені меблі, однак ФОП ОСОБА_2 свого обов`язку не виконав, тому позивач просив суд розірвати договір про виконання робіт без номера від 09.03.2018 року та стягнути з відповідача на корить позивача грошові кошти сплачені в якості авансу в розмірі 199800 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 088 640 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено факт укладення договору, який позивач просить розірвати, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вище наведеного, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтею ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для правильного вирішення справи, що розглядається, суду необхідно з`ясувати, які правовідносини між сторонами виникли, предмет та підставу вимог позивача та чи порушено діями або бездіяльністю відповідача права позивача, про що заявлено в позові.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України, згідно статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

Відповідно до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік, це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Статтею 857 ЦК України визначено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або інші документами (розрахунковий документ).

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 615 ЦK України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦK України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено колегією суддів та вбачається із матеріалів справи, між сторонами існували відносини за договором підряду.

З наявних у матеріалах справи складених ФОП ОСОБА_2 , підписаних та завірених печаткою ескізів, вбачається, що останній взяв на себе обов`язок по виготовленню для позивача меблів у ванну кімнату вартістю 30000 грн. (а.с.11), меблів у прихожу вартістю 34200 грн. (10), меблів у спальню вартістю 24000 грн. (а.с.12 зворот), меблів у ванну у спальні вартістю 8500 грн. (а.с.10 зворот), тобто Виконавець ФОП ОСОБА_2 прийняв на себе виконання робіт по виготовленню меблів.

Умови договору підряду було виконано, про що свідчать пояснення позивача по справі, який посилався на те, що наприкінці червня, на початку липня 2018 року ФОП ОСОБА_2 привіз позивачу меблі.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем по справі було надано експертний висновок № Е-209 від 22 листопада 2018 року, яким встановлено, що в жилих приміщенням приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні окремі меблі які вказані на ескізах, а саме: в передпокої відсутні шафа в торцевій частині приміщення. На місці шафи встановлена стажерка з шістьма полицями; в спальні відсутнє подвійне ліжко, окремі елементи шафи-купе, розсувні двері з наповненням білого глянцю, шпон, механізм-система для розсувних дверей, дві полиці, а також в гардеробній яка знаходиться за шафою купе відсутня полиця та штанга для вішалки; у ванній кімнаті відсутні вісім скляних поличок на бокових стінках ніші для умивальника. Крім того, виявлено численні повздовжні тріщини на обох вертикальних вставках зі шпону на бокових стінках ніші біля умивальника.

При цьому доказів, яка є вартість усунення недоліків, що виникли внаслідок саме неналежного виготовлення меблів чи є ці недоліки істотними, в розумінні п. 12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», матеріали справи не містять.

За відсутності належних доказів наявності істотних недоліків виготовлених ФОП ОСОБА_2 меблів на замовлення ОСОБА_1 , посилання позивача на неповне виконання умов договору є лише припущенням.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача в слід відмовити з тих підстав, що позивачем не доведено факт наявності істотних недоліків виготовлених ФОП ОСОБА_2 меблів на замовлення ОСОБА_1 , в розумінні п. 12 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів», тому позовні вимоги позивача є недоведеними та безпідставними.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що підпис та печатка ФОП ОСОБА_2 в листках з ескізами меблів свідчить про те, що останній зобов`язався виконати роботи по виготовленню меблів а також отримав суму авансу, оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів наявності істотних недоліків виготовлених ФОП ОСОБА_2 меблів на замовлення ОСОБА_1 , в розумінні п. 12 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що дублюючи отримання ФОП ОСОБА_2 авансу, на окремому листі зазначена загальна вартість виготовлення меблів та сума авансу, який підписаний ФОП ОСОБА_2 , що свідчить про отримання відповідачем авансу, оскільки в даному випадку в задоволенні позовних вимог слід відмовити не з тих підстав, що позивачем по справі не доведено отримання відповідачем авансу за виготовлення меблів, а з тих підстав, що позивачем не доведено наявності істотних недоліків виготовлених ФОП ОСОБА_2 меблів на замовлення ОСОБА_1 , в розумінні п. 12 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведеним вище спростовуюся доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки двом платежам, які позивач перерахував відповідачу, оскільки в сукупності з іншими доказами ці платежі свідчать про наявність у позивача договору з ФОП ОСОБА_2 , оскільки в даному випадку колегія суддів вважає, що між сторонами, в розумінні ст.ст.26, 627, 629,33,634 ЦК України, був укладений договір по виготовленню меблів, та відповідач отримав від позивача грошові кошти для виконання умов вказаного договору.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому позивачем експертному висновку № Е-209 від 22.11.2018 року, відповідно до якого підтверджено часткове виконання умов договору та виготовлення позивачу меблів, що є належним підтвердженням того, що ФОТ ОСОБА_2 уклав з позивачем договір по виготовленню меблів, отримав аванс та частково виконав умови договору, оскільки як вбачається із матеріалів справи, експертним висновком № Е-209 від 22 листопада 2018 року встановлено, що в жилих приміщенням приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні окремі меблі, які вказані на ескізах, а саме: в передпокої відсутні шафа в торцевій частині приміщення, на місці шафи встановлена стажерка з шістьма полицями, однак на ескізі передпокою, який складений, підписаний та завірений печаткою ФОП ОСОБА_2 , не міститься інформації про те, що в передпокої має бути шафа в торцевій частині приміщення а міститься опис будівельних матеріалів та вартість замовлення (а.с.10).

Також експертним висновком № Е-209 від 22 листопада 2018 року встановлено, що в спальні відсутнє подвійне ліжко, окремі елементи шафи-купе, розсувні двері з наповненням білого глянцю, шпон, механізм-система для розсувних дверей, дві полиці, а також в гардеробній яка знаходиться за шафою купе відсутня полиця та штанга для вішалки, однак на ескізі спальні, який складений, підписаний та завірений печаткою ФОП ОСОБА_2 , не міститься інформації про те, що ФОП ОСОБА_2 має бути виготовлене подвійне ліжко та відсутній ескіз такого ліжка, за ескізом шафи не можна встановити які окремі елементи мала містити шафа-купе і яких воне містить після виготовлення, на ескізі не позначено наявність розсувних дверей з наповненням білого глянцю плюс шпон, не зазначено, який має бути механізм-система для розсувних дверей, не позначено, що в гардеробній, яка знаходиться за шафою купе має бути полиця та штанга для вішалки (а.с.12 зворот).

Крім того експертним висновком № Е-209 від 22 листопада 2018 року встановлено, що у ванній кімнаті відсутні вісім скляних поличок на бокових стінках ніші для умивальника, однак на ескізі спальні, який складений, підписаний та завірений печаткою ФОП ОСОБА_2 , не міститься інформації про кількість скляних полок, які мали міститися у ванній кімнаті (а.с.11).

Посилання в експертному висновку № Е-209 від 22 листопада 2018 року на виявлення численних повздовжніх тріщин на обох вертикальних вставках зі шпону на бокових стінках ніші біля умивальника не є належною правовою підставою для розірвання договору про виконання робіт, при цьому доказів, яка є вартість усунення недоліків, що виникли внаслідок саме неналежного виготовлення меблів, матеріали справи не містять. При цьому зазначений висновок не містить підтвердження наявності істотних недоліків, які не можуть бути усунуті відповідачем, у строк, передбачений вимогами закону України «Про захист прав споживачів».

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача, із викладенням їх в редакції цієї постанови, а саме з підстав не надання позивачем належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виконано, чи неналежно, з істотними недоліками, виконано умови договору з виготовлення меблів, які не можуть бути усунуті відповідачем відповідно до вимог закону України «Про захист прав споживачів».

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до до фізичної особи-підприємцяОСОБА_2 про захист прав споживачів, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: