Справа № 204/6288/20
Провадження № 2/204/1798/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дезінфекція» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача - КП «Дезінфекція», із вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі (а. с. 1-2, 18-19).

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог від 09 жовтня 2020 року, вказувала на те, що з 02 липня 1981 року по 31 грудня 2019 року вона перебувала у трудових відносинах з КП «Дезінфекція». 27 грудня 2019 року позивачку було звільнено з посади заступника генерального директора по АГЧ КП «Дезінфекція» за її заявою про звільнення за власним бажанням. На день її звільнення відповідач не провів з нею остаточні розрахунки, оскільки за грудень 2019 року їй була нарахована заробітна плата у розмірі 25917 гривень 15 копійок, а виплачено 25 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року по 25% від вказаної суми, тому розмір не виплаченої заробітної плати складає 50%, що складає суму у 12958 гривень 57 копійок. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогою щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі, але залишок заборгованості по заробітній платі їй так і не виплачено. Такі дії відповідача є неправомірними, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а. с. 16).

09 жовтня 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 30 вересня 2020 року позивачкою усунуто (а. с. 17-19).

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 листопада 2020 року (а. с. 32), копія якої надіслана відповідачу 13 жовтня 2020 року за вихідним № 21730/20-Вих/2/204/1798/20 (а. с. 33), та, яка отримана ним 21 жовтня 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 40).

11 грудня 2020 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача Козлової А.В. про відкладення розгляду справи 23 грудня 2020 року у зв`язку з відрядженням в інше місто, однак доказів на підтвердження даних обставин суду не надано (а. с. 50).

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 51), причини неявки суд поважними не визнає.

Відповідач у встановлений судом строк своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що позивачка з 02 січня 1991 року по 31 грудня 2019 року працювала у КП «Дезінфекція», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 3-5, 20-22). Наказом в. о. генерального директора КП «Дезінфекція» від 27 грудня 2019 року № 24-Л позивачку звільнено 31 грудня 2019 року з займаної посади заступника генерального директора по АГЧ КП «Дезінфекція» за її заявою про звільнення за власним бажанням (а. с. 6, 23). Відповідачем позивачці за грудень 2019 року нараховано заробітну плату у розмірі 25917 гривень 15 копійок, що підтверджується розрахунковим листом (а. с. 7, 24), але виплачено 25 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року по 25% від вказаної суми. 26 червня 2020 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй заборгованості по заробітній платі (а. с. 14, 31), яку відповідач отримав, підтвердженням чого є розписка на вказаній заяві, натомість жодних заходів щодо погашення заборгованості відповідачем не вчинено, що підтверджується актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, Головного управління Дерджпраці у Дніпропетровській області № 68/4.1-8 про проведення позапланового заходу у формі відвідування КП «Дезінфекція» від 22 липня 2020 року (а. с. 8-13, 25-30).

Оскільки відповідачем жодним чином не заперечувався та не спростовувався факт працевлаштування позивача та наявності заборгованості по заробітній платі, суд, з урахуванням обставин справи, вважає за можливе визнати встановленими обставини, що за грудень 2019 року відповідач не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату у розмірі 50% від нарахованої суми.

Відповідно до довідки розрахункового листа КП «Дезінфекція» за грудень 2019 року відповідачем позивачі нараховано заробітну плату за грудень 2019 року у розмірі 25917 гривень 15 копійок (а. с. 7, 24), а виплачено 25 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року по 25% від вказаної суми, що у сумі становить 50% від вказаної суми, тому розмір не виплаченої заробітної плати складає 50%, що складає суму у 12958 гривень 57 копійок.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Положеннями ст. 43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подачу позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, сплачується судовий збір, який становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 12958 гривень 57 копійок 1% ціни позову становить 129 гривень 59 копійок (12958 гривень 57 копійок / 100% = 129 гривень 59 копійок), що є меншою від визначеного ЗУ «Про судовий збір» мінімального розміру судового збору, тому підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

З урахуванням того, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 280-288, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального підприємства «Дезінфекція» (49006, м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 26, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Комунального підприємства «Дезінфекція» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 12958 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок.

Стягнути із Комунального підприємства «Дезінфекція» на користь Держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна