Провадження № 2/641/158/2021 Справа № 641/1605/20
21 січня 2021 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді- Колодяжної І.М.
за участю секретаря - Гішян А.В.
справа №641/1605/20
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому просить провести поділ майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя , визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони 01.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі ,який 16.02.2017 року відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони дітей не мають. 04.12.2007 року сторонами за договором купівлі- продажу придбана спірна квартира, яка за спільною згодою була оформлена на відповідача . 06.10.2009 року між ними оформлений шлюбний договір , відповідно до якого сторони домовилися ,що з майна яке належить на справі спільної сумісної власності і було набуте в шлюбі, а саме спірна квартира буде належати відповідачу на праві особистої власності . У кінці лютого 2017 року відповідач повідомила позивачу , що вона збирається виїхати на постійне місце проживання в Ізраїль і має намір продати квартиру .Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року шлюбний договір , укладений між сторонами визнаний недійсним. Постановою Харківського апеляційного суду від 10.01.2019року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2019року залишено без змін. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2019року у задоволенні позову відповідача про визнання позивача таким , що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено. Згодом позивач просив відповідача вирішити зазначений спір мирним шляхом, однак остання відмовилася від вирішення спору в позасудовому порядку.
Ухвалою від 02 березня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження , відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності , позовні вимоги підтримала.
Відповідач у судове засідання не з,явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача ,суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено , що сторони з 01 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі
06 жовтня 2009 року між сторонами укладено шлюбний договір, відповідно до умов якого майно,яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності та придбане за час шлюбу - квартира АДРЕСА_1 , яка придбана на ім,я ОСОБА_2 згідно договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.О. від 04.12.2007 р., за р. №1494, буде належати ОСОБА_2 , на праві приватної особистої власності , та вона володіє , користується та розпоряджається нею за власним розсудом , без будь-якої згоди на те ОСОБА_1 .
Відповідно до договору купівлі- продажу від 04.12.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за р. №1494, ОСОБА_2 придбана квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 01 вересня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №413 розірвано .

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року шлюбний договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 6 жовтня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою Ольгою Анатоліївною р.№ 4288 визнано недійсним .

Постановою Харківського апеляційного суду від 10.10.2019 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року залишено без змін .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації відмовлено в повному обсязі.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202036574 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Згідно звіту суб,єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 від 21.02.2020 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 590 500 гривень.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, він може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, Велика палата Верховного Суду розглянувши справу № 372/504/17 у своїй постанові від 21.11.2018 року відступила від усталених позицій Верховного Суду та зазначила, що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке ними набуте в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Таким чином, враховуючи вище викладене та аналізуючи норми чинного законодавства з урахуванням позицій Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином , аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги про поділ майна та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити .

Провести поділ майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є об,єктом права спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ., АДРЕСА_2 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2021 року .

Суддя: І. М. Колодяжна