П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року місто Київ

справа №357/8922/17

провадження №22-ц/824/12290/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Дмитренко А.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ТОВ "Служба миттєвого кредитування" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 8 січня 2016 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та відповідачем укладено кредитний договір №02, відповідно до умов якого, позичальнику надано кредит на власні потреби шляхом перерахування на картковий рахунок за його Заявою-Анкетою у розмірі 2000 грн., строком на 30 днів до 6 лютого 2016 року, зі сплатою процентів у розмірі 1200 грн.. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява-Анкета разом з Умовами надання та обслуговування кредитів складає між нею та банком договір, позичальник зобов`язувалася погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобов`язань не виконала, станом на 4 липня 2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 22 044,33 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотків, пені. Просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2017 року задоволені позовні вимоги ТОВ "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Служба миттєвого кредитування" заборгованість за кредитним договором від 8 січня 2016 року в сумі 22 044,33 грн., а саме: сума основного боргу 2000 грн., проценти за договором 1200 грн., пеня 18 844, 44 грн. та 1600 грн. судового збору, а всього 23 644,33 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2017 року у справі за позовом ТОВ "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що справу розглянуто без її участі, оскільки вона не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в результаті чого вона не змогла подати суду квитанції, на підставі яких нею було погашено кредит. Вона погасила кредит трьома виплатами у лютому, березні та травні 2016 року на загальну суму 1715,67 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів сплачених на ім`я ТОВ "Служба миттєвого кредитування". Залишкову суму вона також виплатила, але квитанція не зберіглась.

Незважаючи на зазначені обставини, суд стягнув з нею тіло кредиту 2000 грн., проценти 1200 грн. та надмірно високу пеню в розмірні 18 844 грн., що майже в 10 разів перевищує тіло кредиту.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та відповідачем 8 січня 2016 року було укладено кредитний договір №02 шляхом підписання відповідачем Заяви-Анкети, яка разом з Умовами надання та обслуговування кредитів складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на особисті потреби у розмірі 2000 гри. на строк 30 днів до 6 лютого 2016 року зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1200 грн..

Як зазначено в Заяві-Анкеті, ОСОБА_1 , як позичальник ознайомлена і згодна з Умовами надання та обслуговування кредитів, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом вона підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування банку. Також вона погодилась з тим, що Заява-Анкета разом із Умовами надання та обслуговування кредитів становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Підписавши Заяву-Анкету, відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що між нею та ТОВ "Служба миттєвого кредитування" було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

Відповідно до 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів, кредит надається позичальнику на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на строк зазначений в Заяві, шляхом видачі готівкових грошових коштів з каси банку, та вважається наданим в момент підписання позичальником видаткового касового ордеру та шляхом перерахування на картковий рахунок за розпорядженням позичальника, що підтверджується в Заяві-Анкеті позичальника.

Судом установлено, що відповідачка підписала вищевказану Заяву-Анкету та отримала кошти в сумі 2 000 гри. шляхом видачі готівкових грошових коштів з каси банку, що стверджується копіями Заяви-анкети для отримання кредиту, видаткового касового ордера.

В суді також було встановлено, що відповідач не виконала умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який було проведено позивачем станом на 4 липня 2017 року.

Сума заборгованості згідно розрахунку складає: 2000 грн. - заборгованість за кредитом, 1200 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 844,33 грн. - заборгованість за пенею, а всього 22 044 грн. 33 коп.

Відповідно до п. 3.1.1. Умов надання та обслуговування кредитів, позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в дату повернення кредиту.

Згідно з п. 4.3. цих Умов, за порушення строків повернення кредиту позивач зобов`язується сплачувати банку неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказаному в Заяві-Анкеті за кожен день простроченого або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, що наведений у п. 4.4 Умов.

Відповідно до п. 3.1.1.2 Умов кредитування, погашення заборгованості по кредиту здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що позичальник ОСОБА_1 у порушення взятих на себе зобов`язань не виконала належним чином умови кредитного договору та не повернула у визначені строки отримані в кредит кошти, а також не сплатила передбачені договором відсотки за користування кредитом, отже відповідні суми заборгованості мають бути стягнуті у судовому порядку на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У свою чергу ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Встановивши, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти не повернула, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсоткам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував того, що вона сплатила кредитну заборгованість, що підтверджується копіями квитанцій, доданих до заяви про перегляд заочного рішення суду, суд до уваги не приймає, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, адже скаржником в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на підтвердження факту виконання зобов`язань.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що сплачені позичальником кошти пішли на погашення заборгованості по відсоткам, нарахованим за кредитним договором, а не тілу кредиту, як помилково вважає ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а саме зворотними повідомленнями про отримання поштових відправлень адресованих ОСОБА_1 за адресою зазначеною нею у заяві- анкеті для отримання кредиту, що також є її адресою зареєстрованого місця проживання /а.с.40,41/.

Апеляційний суд враховує, що порушення позичальником взятих договірних зобов`язань в силу положень п.3 ч.1 ст.611 ЦК України є підставою для стягнення з неї на користь кредитодавця нарахованої за умовами договору пені.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, а також п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що заборгованість по тілу кредиту складає 2000, грн., а по відсоткам за користування кредитом 1200 грн., розмір неустойки (пені) перевищує борг по договору в понад 9 разів, що обумовлено, у тому числі тривалим періодом нарахування боргу по пені через зволікання кредитодавця зі зверненням до суду за захистом своїх прав, а також враховуючи майновий стан ОСОБА_1 , її пенсійний вік, та стан здоров`я (хворіє на ішемічну хворобу серця, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня), апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 551ЦК України зменшити розмір пені до 5000 грн.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції у цій справі, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2017 року слід змінити у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, в частині визначення суми пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визначивши її в сумі 5000 грн.

При розподілі судового збору враховується, що судовий збір у разі зменшення судом з власної ініціативи розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеною статтею. Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 5 квітня 2018 року у справі № 917/1006/16, від 4 травня 2018 року у справі №917/1068/17, від 3 квітня 2018 у справі 902/339/16.

Отже на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2017 року змінити в частині визначення суми пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування", з 18 844,33 грн. до 5000 грн., відповідно зменшити загальну суму що підлягає стягненню з 23 644,33 грн. до 9800 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус