КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Київ

Справа №372/2223/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2194/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Потабенко Л.В. 25 вересня 2020 року у м. Києві, повний текст рішення складений 05 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визначити місце проживання їхньої з відповідачем малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, матір`ю дитини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 20 квітня 2018 року за рішенням суду було розірвано. В період перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , який проживав з нею. Але одного разу відповідач взяв сина на вихідні і не повернув та заявив, що дитина буде проживати з ним. На даний час дитина проживає з батьком, але це суперечить інтересам дитини, оскільки вона не спілкується з матір`ю, що для дитини такого віку несприятливо позначається на розвитку. Відповідач всіляко перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною та займатись її вихованням. Позивач вважає, що малолітній син повинен проживати з нею, і вона створила всі умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Позивач зазначає, що відсутні будь-які підстави та виняткові обставини для рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини з батьком та розлучення її з матір`ю, оскільки з народження вона піклувалась про сина, має постійне місце проживання, роботи та джерело доходів, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. З огляду на зазначені обставини, позивач просила суд захистити її порушене право і задовольнити позов.

У вересня 2019 року ОСОБА_1 , також звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання їхньої з відповідачем малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, батьком дитини, за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з ним з семимісячного віку та перебуває на його утриманні, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 04 липня 2017 року №334 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а матір дитини, відповідач у справі не бере належної участі у вихованні дитини, не підтримує матеріально, не спілкується з нею, хоча він перепон не чинить. Натомість вказує, що він як батько з семимісячного віку турбується про сина, створює йому всі необхідні умови для проживання, нормального та гармонійного розвитку, а тому проживання дитини разом з ним відповідатиме інтересам дитини.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини, мати стабільні та гармонійні умови її життя оскільки, дитина на даний час перебуває в такому віці, коли материнська турбота їй більше потрібна, а спілкування саме з матір`ю сприятиме його повноцінному фізичному та духовному розвитку та формуванню, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, разом із позивачем також проживає рідний брат ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а тому розлучення дітей в даному випадку, на думку суду, є неприпустимим.

Посилання сторони відповідача на наявність кращих матеріально-побутових умов для проживання і виховання дитини в родині батька, та те що дитина проживає з батьком протягом тривалого часу, на думку суду, саме по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини для проживання.

Стороною відповідача не доведено наявність будь-яких істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, жодних доказів, які б негативно характеризували позивача, як матір суду не надано, а тому в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини суд першої інстанції відмовив за безпідставністю вимог.

Не погодився з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Представник ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції досліджуючи обставини справи, зосередився фактично не на інтересах дитини, а на захисті ніби-то порушених прав матері дитини, якій за її заявами перешкоджає спілкуватися батько дитини. Зазначає, що суд першої інстанції зосередився виключно на питанні чи чиняться перешкоди батьком дитини у спілкуванні дитини з матір`ю, в той час, як мав визначити проживання дитини ким з батьків відповідає її інтересам. Також суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 та членів його родини, які були допитані в якості свідків про те, що з 7-ми місяців дитина проживає з ним та мати з 2018 року лише декілька разів приходила до дитини. Також представник відповідача вказує на те, що жодних доказів того, що ОСОБА_1 перешкоджав матері дитини у спілкуванні з дитиною в період з 06 вересня 2018 року до постановлення судом першої інстанції рішення суду, стороною позивача до суду надано не було. Представник відповідача зазначає, що висновок Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини №2298 від 25 вересня 2020 року є недопустимим, оскільки його долучено до матеріалів справи та взято судом до уваги всупереч процесуальним нормам, оскільки орган опіки та піклування протягом тривалого часу, а саме з моменту відкриття провадження у справі 17 лютого 2018 року до серпня 2020 року свого висновку в порядку ч. 5 ст. 19 СК України не надав. Висновок було подано безпосередньо до суду 25 вересня 2020 року без заявлення клопотання про встановлення додаткового строку для надання висновку. ОСОБА_1 даний документ раніше не отримував, та доказів направлення цього документа заздалегідь орган опіки та піклування до суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає про те, що ОСОБА_1 в травні 2017 року не пояснюючи причин, пішов із сім`ї та покинув її з двома дітьми ( дитиною від першого шлюбу ОСОБА_2 ). Потім ОСОБА_1 взявши їх спільну дитину на декілька днів, не повернув її позивачу та погрожував їй та членам її родини і вимагав від неї гроші, які вона отримала при народженні дитини. Через деякий час ОСОБА_1 скориставшись її розгубленим станом звернувся до органу опіки та піклування щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Після рішення органу опіки та піклування щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 постійно чинив їй перешкоди в спілкуванні з дитиною та намагався в судовому порядку позбавити її батьківських прав. Зазначає, що якщо син залишиться проживати з батьком і наділі, то відсутність психологічного зв`язку із матір`ю, може в майбутньому мати наслідком психологічні травми для дитини. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним та справедливим, а тому просить залишити його без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Томчук М.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог зустрічного позову.

Позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської Київської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку. Листом від 16 січня 2021 року № 120, що надійшов через електронну пошту, просили розглянути справу у їх відсутність. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини та відповідні їх правовідносини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /т.1 а.с.12,134/. Зареєстрованим місцем проживання дитини є: АДРЕСА_2 , що є також зареєстрованим місцем проживання батька ОСОБА_1 /т.1 а.с.195,43/.

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2018 року (справа № 372/3517/17) /т.1 а.с.132-133/.

Із пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що дитина з семимісячного віку постійно проживає разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час сторони у справі перебувають у неприязних стосунках між собою та не можуть дійти згоди стосовно того, з ким має проживати їхній малолітній син ОСОБА_3

Позивач у справі мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована у гуртожитку де проживає разом з сином від першого шлюбу ОСОБА_5 та батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Адреса гуртожитку: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.17/. З акту обстеження житлових умов ОСОБА_2 , складеного працівниками житлово-комунальної контори ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» вбачається, що родина позивача займає дві кімнати площею 33, 2 кв.м., має все необхідне устаткування /т.1 а.с.26/.

ОСОБА_2 працює медичною сестрою, а саме у 2017 році, з липня місяця вона працювала і отримувала дохід у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОМАТДИТ», в 2018 році у Київському міському ендокринологічному центрі, на даний час ТОВ медичний центр «ДокторПро Київ» /т.1 а.с.18,19/. За місцем роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно /а.с.20/.

За даними компетентних органів, вона до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває /т.1 а.с.39,59-61/.

За свідченням однієї із сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 характеризується позитивно і за місцем проживання. У наданій характеристиці також вказано, що вона проживає у гуртожитку з батьками та двома дітьми /т.1 а.с.21/.

Позитивна характеристика надана ОСОБА_2 , як матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адміністрацією Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Катруся» /т.1 а.с.22/.

Батько дитини ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_11 та батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 /т.1 а.с.43,195/. Вказана квартира належить йому та його батькам на праві спільної часткової власності, її площа становить 43,4 кв.м, складається з двох житлових кімнат та інших приміщень /т.1 а.с.197-201/. З акту обстеження житлово-побутових умов, складеного працівниками органу опіки вбачається, що батьком створені належні умови для дитини, вона проживає разом з ним у кімнаті. Стосунки між членами сім`ї доброзичливі.

За місцем проживання характеризується позитивно, характеристика надана депутатом Обухівської міської ради Дерев`янко А.В. /т.1 а.с.194/.

Рішенням Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради № 344 від 04 липня 2017 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Цим рішенням також надано матері дитини ОСОБА_2 право бачитись з сином за попередньою домовленістю з батьком дитини, постійно цікавитися життям та здоров`ям дитини через засоби телефонного зв`язку, шляхом особистого відвідування сина за місцем проживання дитини, матеріально утримувати та допомагати дитині. Крім того, винесено громадянці ОСОБА_2 офіційне попередження щодо виправлення свої поведінки: належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини /т.1 а.с.13,135/.

Рішенням Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради № 227 від 03 березня 2018 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 та з врахуванням думки та побажання батька дитини - ОСОБА_1 щодо участі матері у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3 , 2016 року народження визначено дні і години для спілкування матері з сином. А саме два рази на тиждень, у вихідний або буденний день, на нейтральній території, у присутності батька, з урахуванням погодних умов та стану здоров`я дитини. Рішення приймалось строком на три місяці з дня його підписання.

Також цим рішенням було зобов`язано ОСОБА_2 дотримуватись встановлених днів та годин для спілкування з дитиною, постійно цікавитись життям та здоров`ям дитини через засоби телефонного зв`язку, шляхом особистого відвідування дитини вдома чи у навчальному закладі; надавати матеріальну та іншу допомогу у вихованні дитини.

Громадянину ОСОБА_1 вказано не перешкоджати зустрічам та спілкуванню матері з дитиною, сприяти досягненню домовленості між сторонами, постійно інформувати ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини та розвиток індивідуальних здібностей, відповідно до вікових потреб /т.1 а.с.136/.

17 липня 2018 року та 06 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 зверталась до органу опіки із заявами щодо зміни визначеного місця проживання дитини ОСОБА_3 з нею, мотивуючи тим, що змінились обставини, вона має стабільних дохід і постійне місце проживання, а також вказувала, що батько дитини чинить перешкоди у їх спілкуванні /т.1 а.с.35,36/. За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 та після здійснення телефонної розмови з батьком ОСОБА_1 , органом опіки дії ОСОБА_1 були розцінені як умисне ухилення від виконання рішення про встановлення матері графіку зустрічей з дитиною, про що були складені два акти від 13 серпня 2018 року та від 06 вересня 2018 року /т.1 а.с.37,38/.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 28 березня 2019 року зверталась до правоохоронних органів з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною. З висновку Обухівського ВП ГУНП в Київській області від 17 квітня 2019 року вбачається, що конфлікт мав місце між позивачем ОСОБА_2 та матір`ю відповідача ОСОБА_13 . Рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до суду /т.1 а.с.228/.

Судовим наказом від 13 вересня 2018 року, виданим Обухівським районним судом Київської області у справі №372/2224/18, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття /т.1 а.с.62/.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року (справа № 372/2225/18), яке набрало законної сили після перегляду апеляційним судом 26 червня 2019 року, позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав залишено без задоволення. З даних судових рішень вбачається, що позов був поданий до суду в серпні 2018 року. Судом не прийнято до увагу позицію відповідача ( ОСОБА_2 ) про те, що після народження дитини ОСОБА_1 примусово відібрав її у неї та залишив проживати разом з собою, оскільки дані обставини не підтверджуються належними доказами та спростовуються показами свідків та представником третьої особи (орган опіки та піклування). Разом з тим, саме ця обставина, а саме проживання дитини з позивачем, суд вважав такою, що не може бути підставою для позбавлення відповідача ( ОСОБА_2 ) батьківських прав, оскільки позивачем ( ОСОБА_1 ) не доведено, як таке позбавлення може бути вчинено в інтересах дитини. Також судом вказано на те, що відповідач ( ОСОБА_2 ) здійснює дії та висловлює бажання приймати участь у вихованні дитини, допомагати їй, а відповідач ( ОСОБА_1 ) чинить перешкоди матері дитини у цьому, що підтверджується актами /т.1 а.с.82-89,137-140, 231-233/.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 суду показали, що малолітня дитина сторін залишилась жити з батьком, оскільки це запропонувала позивач, при цьому батько дитини забезпечує дитині гарні умови проживання та не забороняє позивачу відвідувати дитину та спілкуватись з нею.

Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради 25 вересня 2020 року надано висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 2298, в якому орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність проживання дитини зі своєю матір'ю ОСОБА_2 . У висновку орган опіки вказав на те, що їх рішення про визначення місця проживання дитини хоча і було ухвалено за відсутності матері ОСОБА_2 , проте під час попередньої зустрічі вона не заперечувала щодо даного рішення, пояснивши, що конфлікту між нею та чоловіком не має, вона добровільно віддала сина батьку. Органом опіки проаналізовані всі інші обставини, що виникали між сторонами і вирішувались за участю органу, вказано на те, що ОСОБА_1 жодного разу належним чином не виконав рішення та всіляко перешкоджав зустрічам матері та дитини. Разом з тим, зазначено, що у органу опіки та піклування претензій щодо виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , окрім деяких аспектів морального характеру, до ОСОБА_1 немає. У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рівні умови та можливості: обоє мають постійну роботу, систематичний заробіток, умови проживання задовільні, обоє позитивно характеризуються, обоє не мають шкідливих звичок та проблем, які б перешкоджали б виконанню ними своїх батьківських обов`язків. Висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю орган опіки та піклування мотивував тим, що ОСОБА_1 і так принизив честь і гідність матері на особисте спілкування з сином, а залишивши проживати малолітнього ОСОБА_3 із ним призведе до того, що назавжди припиниться зв`язок дитини із матір`ю, рідним братом та іншими родичами по материній лінії. Так як орган опіки та піклування не зміг вирішити проблему, яка склалась в сім`ї, то і в подальшому навряд чи самостійно батьки зможуть владнати конфлікт. Тому комісія вважала, що у найкращих інтересах дитини зберегти зв`язок із матір`ю, рідним братом та її кровними родичами /т.2 а.с.24-32/.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року була ратифікована Конвенція ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 цієї Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

В силу ст. 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі ст. 12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1,2 ст. 154 СК України).

Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбачено ч. 5 цієї статті. Той з батьків хто проживає окремо зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такій участі. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В силу положень ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на даний час дитина досягла віку 4 роки.

До квітня 2017 року сторони у справі проживали спільно, здійснювали спільне виховання дитини, що ними визнається. Але в подальшому стосунки сторін значно погіршились, шлюб між ними був розірваний, вони стали проживати окремо і дитина у віці семи місяців залишилась проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 примусово відібрав у неї дитину та залишив проживати разом з собою не підтверджуються належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, на це вказує відсутність її звернень до правоохоронних органів та органів опіки з приводу відібрання дитини та/або відсутності можливості спілкування з нею в період з травня 2017 року (нею не вказана конкретна дата) і до березня 2018 року, тобто протягом строку, що становить більше року, який є значним для дитини у віці від 7 місяців до 1,5 років. У висновку органу опіки та піклування вказано на те, що ОСОБА_2 в 2017 році надала згоду на визначення місця проживання дитини з батьком. Ці обставини також були підтверджені показами свідків. В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 визнала, що надавала таку згоду, але пояснила необхідністю такого рішення для можливості батьку оформлювати лікарняний по догляду за дитиною. Тому вказані твердження не приймаються до уваги суду, і суд має виходити з того, що сторони у травні 2017 року погодили визначення місця проживання дитини разом з батьком. В подальшому, а саме 04 липня 2017 року, таке рішення прийняв і Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради. Слід звернути увагу, що у цьому рішення органом опіки винесено громадянці ОСОБА_2 офіційне попередження щодо виправлення свої поведінки: належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини, вказано на її право бачитись з сином за попередньою домовленістю з батьком дитини, постійно цікавитися життям та здоров`ям дитини через засоби телефонного зв`язку, шляхом особистого відвідування сина за місцем проживання дитини, матеріально утримувати та допомагати дитині.

Наступним рішенням органу опіки був конкретизований графік зустрічей матері з дитиною - два рази на тиждень, зобов`язано мати дотримуватись встановленого графіку, а батькові вказано не перешкоджати зустрічам та спілкуванню матері з дитиною, сприяти досягненню домовленості між сторонами. В цей же період часу батьком ініціюються судові провадження щодо стягнення аліментів на утримання дитини, щодо позбавлення батьківських прав матір дитини та в подальшому зустрічний позов у даній справі щодо визначення місця проживання дитини. Мати дитини подає позов, що є предметом даного судового розгляду в серпні 2018 року.

Вказані обставини свідчать про те, що конфлікт щодо визначення місця проживання дитини виник між сторонами в 2018 році і є наслідком неналежної поведінки кожного з них. На це вказано також і у висновку органу опіки та піклування.

Матеріалами справи підтверджується, що кожен з батьків має у власності чи на праві користування житло, постійне місце роботи, стабільний дохід, задовільний стан здоров`я, тобто кожен з них має можливість забезпечити дитині належні умови життя, розвитку і виховання.

За час проживання дитини у батька, ним створені всі умови, він здійснює опіку над ним, доглядає, утримує та піклується про стан здоров'я з семи місяців і до сьогодні, коли дитина досягла чотирирічного віку. Тобто наразі дитина перебуває у тому середовищі, яке є єдиним звичним для неї, бо іншого вона не пам`ятає, в силу віку, коли відбулись зміни. Але сам по собі факт проживання дитини на даний період часу з батьком не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним, тому судом мають бути враховані всі обставини.

Висловлені в ході розгляду справи доводи позивача зводяться до негативної характеристики батька, власних негативних відносин з ним, проте вже тривалий час дитина залишається проживати разом з ним, окремо від матері, зустрічі з якою мають несистематичний характер. В ході розгляду справи позивачем не доведені обставини, які б свідчили про здійснення відповідачем ОСОБА_1 , неналежного догляду чи виховання дитини, або обставини які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю буде для неї кращим, з огляду на запропоновану зміну місця проживання і дошкільного навчального закладу, а також наявність недостатньо близьких відносин між матір`ю та дитиною.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини. Вірно вказано на те, що у матері малолітньої дитини не має бути переваг перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, з огляду на рівність прав обох батьків щодо дитини. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

Але найкращі інтереси дитини не завжди співпадають з інтересами батька або матері, за винятком і настільки, наскільки вони неминуче мають спільні різноманітні критерії оцінки, пов`язані з індивідуальною особистістю дитини, загальною та конкретною ситуацією.

Вказане питання було предметом розгляду Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради, який дослідивши всі обставини вказав, що претензій по вихованню та утриманню малолітнього ОСОБА_3 , окрім деяких аспектів морального характеру, до ОСОБА_1 немає. Очевидно, що під визначенням «деякі аспекти морального характеру» орган опіки та піклування мав на увазі встановлені ним обставини вчинення перешкод батьком у спілкуванні матері з дитиною. Натомість наявність двох випадків зафіксованих в достатньо короткий проміжок часу (один місяць) не може свідчити про систематичне вчинення батьком таких дій протягом усього періоду проживання дитини разом з ним. До того ж заходи виховного характеру застосовувались органом опіки і до матері, і до батька.

Орган опіки мотивував свій висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю тим, що ОСОБА_1 «і так принизив честь і гідність матері на особисте спілкування з сином». Проте, предметом його розгляду не були питання честі та гідності матері, не становив предмет розгляду і порядок спілкування матері з дитиною. Не зрозумілим є посилання на необхідність додержання зв`язку між дитиною та іншими родичами по материній ліні, коли мова йде саме про визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

Перш за все орган опіки мав виходити з інтересів дитини, однак ним не зазначені підстави та обставини, які зумовлюють необхідність зміни місця проживання дитини, переміщення її із звичного для неї середовища, до іншого їй не відомого, не враховано психологічне навантаження на дитину у такому разі з урахуванням її віку та розвитку.

Зазначення у Висновку про те, що залишення проживання малолітнього ОСОБА_3 із батьком призведе до того, що назавжди припиниться зв'язок дитини із матір`ю, рідним братом та іншими родичами по материній лінії є припущенням органу опіки. Але на припущеннях, навіть висловлених компетентним органом, не може ґрунтуватись судове рішення.

А отже у суду наявні підстави для відхилення висновків органу опіки та піклування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що в контексті першочергового урахування інтересів дитини ОСОБА_3 , слід визначити його місце проживання з матір`ю.

Колегія суддів звертає увагу, що в даній справі мова не йде про розлучення матері з дитиною, мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не має бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень ст.ст.157,181 СК України той з батьків хто проживає окремо зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже при визначенні місця проживання дитини з батьком, мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Сторонами у справі визнані обставини недодержання визначеного органом опіки та піклування графіку зустрічей матері з дитиною, проте зазначаються різні тому причини: позивач вказує на вчинення перешкод відповідачем, а відповідач на порушення самою матір`ю графіку та розпорядку дня дітей. Проте, ці доводи сторін не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі. До того ж, при зверненні до суду з позовом та зустрічним позовом сторонами ці питання не були заявлені як предмет розгляду. Позивач, як мати дитини може реалізувати свої права шляхом досягнення нових домовленостей з батьком щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, якщо прийде до висновку, про порушення її прав.

Враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, вік дитини протягом якого вона проживає з батьком, стан здоров'я дитини, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність обставин необхідних для зміни його місця проживання, а також виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, апеляційний суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що дитина залишається проживати у звичному для неї середовищі, крім батька за ним здійснюють догляд бабуся і дід, тобто такий порядок проживання не призведе до додаткового психологічного навантаження на нього, що і свідчить про врахування перш за все інтересів дитини.

Вказане не було враховано судом першої інстанції, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та залишення без задоволення зустрічного позову.

За таких обставин, колегія суддів на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних ОСОБА_1 та відмові в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи обставини даної справи вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 положення ч. 3 ст.157 СК України про те, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Адже саме участь у вихованні обох батьків, навіть у разі їх окремого проживання, забезпечує гармонійний розвиток дитини.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2209, 08 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2209, 08 грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що той з батьків, з ким проживає дитина зобов`язаний не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 у її спілкуванні з дитиною ОСОБА_11 та у його вихованні.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 січня 2021 року.