Справа № 152/1706/18
Провадження № 2/150/14/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Короленко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третіх осіб ОСОБА_13, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Служби у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Шаргородського районного центру соціальних служб, до ОСОБА_3 про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в якому просила змінити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , визначений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц, встановивши регламент побачень батька з малолітньою дитиною в наступний спосіб: один раз на місяць в першу суботу місяця з 10.00год. до 12.00год. в місці проживання дитини в присутності соціального працівника Шаргородського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2011 року вона проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та під час спільного проживання в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Спільне життя з відповідачем не склалося, після двох місяців спільного проживання з моменту народження дитини, вони проживають окремо: позивачка разом з дитиною в с.Калинівка Шаргородського району в будинку своєї матері ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц за позовом ОСОБА_3 встановлено спосіб участі батька у вихованні сина ОСОБА_5 та спілкуванні з дитиною щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_1 , за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

Однак, відповідач неодноразово недотримувався визначений судом спосіб його участі у вихованні сина ОСОБА_5 та спікуванні з дитиною: привозив сина додому із запізненням по часу, визначеного рішенням суду або взагалі відмовлявся повертати дитину; забирав дитину зі школи до себе додому в дні та години, які не визначені рішенням суду; під час перебування сина у відповідача останній не доглядав дитину, вчив нецензурним словам; після відвідування батька дитина роздратована, замикається у собі; часом ОСОБА_3 забирав сина до себе силоміць, незважаючи на небажання дитини їхати до нього, чим травмував психіку дитини, своє поведінкою відповідач лякає сина, що призводить до виникнення в ОСОБА_5 категоричного небажання зустрічатись з батьком. Через постійні конфлікти і суперечки, що виникають між батьками, дитина відмовляється від зустрічей з батьком.

Дані обставини стали підставою звернення позивача до уповноважених державних органів із заявами про неправомірні дії відповідача, зокрема, до органів поліції про неналежне виконання рішення суду, до Служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації, рішенням якої від 17.08.2018 №71 рекомендовано позивачу звернутись до суду для вирішення питання зміни порядку зустрічей батька з дитиною.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до Шаргородського районного суду Вінницької області з даним позовом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31, ч.4 ст.31, ч.3 ст.41 ЦПК України, на підставі розпорядження голови Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 року цивільну справу №152/1706/18 за позовом ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Вінницької області, до ОСОБА_3 про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, передано на розгляд Чернівецького районного суду Вінницької області.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020 головуючим у справі суддею було визначено суддю Кушнір Б.Б.

Ухвалою Чернівецького районного суду від 24.06.2020 дану цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

14 липня 2020 року розгляд підготовчого судового засідання не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Кушнір Б.Б. у відпустці.

Ухвалами Чернівецького районного суду від 18.08.2020 та 19.08.2020 вирішено проводити підготовче судове засідання та розгляд справи за участю позивача, її представника та представників третіх осіб в режимі відеоконференції з Шаргородським районним судом Вінницької області.

Ухвалами Чернівецького районного суду від 20.08.2020:

-замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Вінницької області на Шаргородський районний центр соціальних служб;

-витребувано від Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та від Шаргороського відділу Жмеринської місцевої прокуратури інформацію про наявність чи відсутність заведених кримінальних проваджень щодо невиконання ОСОБА_1 рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 (справа №152/1268/15-ц), яким встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина та спілкуванні з дитиною, у випадку наявності заведених кримінальних справ по даному факту, зобов`язано подати суду інформацію на якій стадії розслідування перебувають такі провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задоволити позов.

Відповідач в підготовчі судові засідання жодного разу не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце їх проведення, причини неявки суду не повідомив. Натомість, через канцелярію суду подав заяви: від 23.07.2020 з додатками (Вх.№1687/20 від 27.07.2020), від 16.08.2020 з додатками (вх.№1849 від 19.08.2020), відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просить залишити рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, яким йому встановлено спосіб участі у вихованні сина, без змін, в позові ОСОБА_1 відмовити повністю; від 19.08.2020 року про зупинення розгляду даної справи у зв`язку з порушенням щодо ОСОБА_1 кримінальної справи за фактом невиконання рішення суду.

При проведенні підготовчого судового засідання суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі ст.251 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю доказів відкриття судом кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_1 будь-якого кримінального правопорушення.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 17.09.2020 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2020.

В судове засідання 20.10.2020 відповідач не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, натомість 19.10.2020 року канцелярією Чернівецького районного суду Вінницької області було зареєстровано заяву ОСОБА_3 (Вх.№2389 від 19.10.2020), в якій відповідач повторно зазначає про неможливість розгляду даної справи у зв"язку з порушенням щодо ОСОБА_1 кримінальної справи за фактом невиконання рішення суду, яким встановлено порядок та умови побачення відповідача з сином. На підтвердження вказаної обставини долучив до заяви копію ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.10.2020, якою задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову заступника начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 14.08.2020 про закриття кримінального провадження №0000303 від 15.11.2019, матеріали кримінального провадження направлено до Шаргородського ВП Жменинського ВП ГУНП у Вінницькій області для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвалою суду від 20.10.2020 відмовлено в задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_3 "про проведення дослідження на предмет глибини порушення психого-психіатричного здоров"я ОСОБА_7 для дослідження стану її душевного здоров`я" та зупинення провадження у даній справі до завершення кримінальної справи за фактом невиконання ОСОБА_8 рішення суду, яким встановлено порядок та умови побачення відповідача з сином, за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідач в судові засідання під час розгляду справи також жодного разу не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був поінформований про кожне судове засідання, що підтверджується його заявами, поштовими повідомленнями про врученнями ухвал суду та судових повісток відповідачу, телефонограмами, які відповідач приймав від секретаря суду.

У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання 23.12.2020 та у зв`язку з відсутністю доказів належного його повідомлення про час і місце розгляду справи, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.01.2021 року.

В судове засідання 15.01.2021 відповідач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 22, том ІІІ).

У відзивах на позов та заявах, які містяться в матеріалах справи, відповідач зазначає, що Шаргородським районним судом у 2015 році прийнято рішення, яким встановлено порядок та спосіб його участі у вихованні сина, однак, позивач умисно і свідомо не виконує рішення суду, не дає можливості брати сина до нього додому під надуманими причинами, налаштовує дитину проти нього, сама на дитину сварить та б`є його, неналежно доглядає та виховує. З цього приводу він звертався до органів опіки, поліції та прокуратури. Вважає, що позивач, забороняючи йому спілкуватись з сином, наносить дитині шкоду психічному здоров`ю. Просить рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц залишити без змін, і в позові ОСОБА_1 відмовити.

Позивач та її представник під час розгляду справи в судових засіданнях позов підтримали повністю та просять його задоволити.

Зокрема, позивач зазначила, що вона захищає перш за все інтереси свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який сам не бажає спілкуватись з батьком, це його свідоме рішення. Певний період часу конфліктів не було, син їздив до батька, проводив з ним час, але потім почав замикатись, казати, що не хоче їхати до батька. На її думку, так сталось тому, що позивач чинить на дитину тиск, і каже, що забере його до себе, а ОСОБА_5 боїться, що батько не поверне його до мами, тому і не бажає з ним спілкуватись. Мав місце випадок, коли син ОСОБА_5 відмовився іти до батька, і останній насильно його забрав з подвір`я і затягнув в машину, син злякався, в подальшому відмовлявся іти до батька. Вона ніколи не ображала сина, добре його виховує, та не може змусити спілкуватись з батьком. ОСОБА_5 не хоче спілкуватись з батьком, оскільки боїться, що він забере і не поверне його до неї.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 не хоче спілкуватись з батьком на одинці, оскільки боїться, що він забере його від мами. Хлопчик дуже прив`язаний до мами, та після того як батько забрав його силою з подвір`я матері, це його налякало. Позивач не має на меті виключити батька з життя дитини, але існують конфліктні відносини між сторонами, які потрібно вирішити, та спочатку налагодити відносини з дитиною, щоб він перестав бояться, а потім розпочати спілкування та спочатку в обов`язковій присутності мами, з урахуванням думки дитини, його графіку навчання та стану здоров`я, а потім порядок та спосіб участі батька у вихованні дитини поступово змінювати.

Представник третьої особи ОСОБА_9 , яка брала участь в судовому засіданні, суду показала, що сім`я ОСОБА_1 перебуває на обліку соціальних служб з 2011 року у зв`язку із постійними скаргами ОСОБА_3 щодо заборони побачень з дитиною. У 2015 році Шаргородський районним судом було прийнято рішення, яким встановлено умови та порядок побачень батька з дитиною, однак, таке рішення належним чином відповідачем жодного разу не виконувалось. Зокрема, в червні 2020 року в суботу щодо виконання позивачем вимог рішення виїзджала три рази: 1 раз відповідач не з`явився, 2 рази з`являвся і ображав позивача та членів комісії, ОСОБА_5 категорично відмовився їхати з батьком, оскільки боїться батька. Відповідач постійно скаржився в служби щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, однак, жодного разу факти, наведені у скаргах ОСОБА_3 , не підтверджувались. Через довготривалий конфлікт між батьками дитини та неможливість виконання рішення суду служба у справах дітей та Шаргородська районна державна адміністрація рекомендувала звернутись до суду з позовом про зміну способу участі батька у вихованні дитини, відтак, позов підтримує повністю.

Представник третьої особи Кучер М.В., яка брала участь в судових засіданнях також підтримала позов ОСОБА_1 та суду показала, що працівники соціальної служби працювали з даної сім`єю з народження дитини, з 2018 року позивач та відповідач почали скаржитись один на одного, однак, такі скарги не знаходили підтвердження. При спілкуванні з дитиною виявили, що ОСОБА_5 став замкнутим, боявся побачень з батьком. З 2018 року почався супровід сім`ї, який тривав до 2019 року. За вказаний період позивачу були надані відповідні рекомендації, які вона виконувала, йшла з працівниками служби на контакт.

В судовому засіданні, за участю представників органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації та психолога Мазурівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_10, була вислухана думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що йому вже 9 років, він живе з мамою та бабусею, у них все добре. Повідомив, що батько приходив до нього до школи та приносив солодощі, раніше він добровільно ішов до батька на вихідні дні, але останнім часом з батьком бачиться рідко, оскільки боїться його. На запитання представника позивача ОСОБА_2 , чи хоче ОСОБА_5 спілкуватись з батьком, дитина відповіла неоднозначно, спочатку вказав про небажання спілкуватись з батьком, однак, подумавши, відповів, що не знає чи хоче спілкування з батьком.

На думку психолога Мазурівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_10 , яка брала участь в судовому засіданні під час надання пояснень малолітнім ОСОБА_4 , хлопчик в загальному є відкритою дитиною, яка йде на контакт з оточуючими, однак при згадуванні батька, закривається в собі і не бажає продовжувати розмову, хлопчик дуже прив`язаний до мами, боїться за неї, та боїться її втратити. Через постійні сварки батьків дитина перебуває в психологічному стресі, наголошуючи на тому, що сварка батьків негативно впливає на дитину, тому закликала батьків припинити конфлікти. Зазначила, що якщо зміняться відносини між сторонами, то і дитина може змінити своє відношення до батька.Також вказала, що при з`ясуванні думки малолітнього ОСОБА_5 не було порушено прав дитини, на дитину не чинився психологічний тиск.

З матеріалів справи судом встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /а.с. 11, том І/.

Шлюб між сторонами не укладався, дитина проживає разом з матір`ю в с.Калинівка Шаргородського району в будинку своєї матері ОСОБА_6 , який має загальну площу 110 м.кв., складається з 4-х кімнат, з яких 2 житлові, кухні, коридору, ванної кімнати. В будинку чисто та прибрано, всі кімнати омебльовані, наявне газове та пічне опалення, підключено електроенергію, підведено воду. У сина ОСОБА_5 є окреме ліжко, стіл, де він виконує домашнє завдання, багато іграшок, велосипед, ноутбук, забезпечений сезонним одягом та взуттям. Батько дитини проживає окремо, на вихідні забирає його до себе додому. Комісією надано пропозицію батькам звернутись до психолога з приводу налагодження стосунків та з приводу вирішення психологічного стану дитини. Вказані обставини викладені в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини /а.с.12, том І/.

ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , з 1981 року працює в ПАТ «Шаргородське РП «Агромаш», за місцем роботи та за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно /а.с.65-66, том І/.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц за позовом ОСОБА_3 встановлено спосіб участі батька у вихованні сина ОСОБА_5 та спілкуванні з дитиною щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_1 , за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , том І/.

Виконавчий лист по вказаному рішенню перебуває на примусовому виконанні у Шаргородському відділі Державної виконавчої служби ГУЮ у Вінницькій області (а.с.35-37, том І).

У зв`язку з неодноразовим недотриманням відповідачем визначеного судом способу його участі у вихованні сина ОСОБА_5 та спікуванні з дитиною, позивач зверталась до органів державної влади. Зокрема:

Копіями довідок інспекторів СРПП Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області зафіксовано факти звернення ОСОБА_1 до органів поліції із заявами про порушення ОСОБА_3 годин і днів побачень із своїм сином, які визначені рішенням суду /а.с.1-26, том І/.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 31.05.2018 №47 встановлено, що мати намагається виконувати рішення суду, зустрічі з батьком відбуваються тоді, коли син не заперечує проти цього. Проте, через часті конфлікти між батьками, малолітній ОСОБА_4 не виявляє бажання зустрічатись з батьком. Директором та соціальним педагогом школи, де навчається ОСОБА_5 , було виявлено, що батько постійно порушує встановлений рішенням суду порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини, після зустрічей з батьком у дитини проявляється негативне ставлення до матері, малолітній висловлює в адресу матері безпідставні звинувачення. З метою забезпечення належних умов для виховання та розвитку ОСОБА_4 було взято під соціальний супровід сім`ю ОСОБА_1 , а також рекомендовано позивачу звернутись до дитячого психолога для встановлення можливого психологічного тиску на дитину зі сторони батька /а.с.32, том І/.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 17.08.2018 №71 було встановлено, що відповідач не дотримується порядку зустрічей з дитиною, а саме, в п`ятницю після уроків забирає дитину зі школи і привозить у понеділок перед початком занять о 8-ій ранку. Працівниками служби у справах дітей під час обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_4 та в результаті проведених бесід виявлено, що ОСОБА_1 створила належні умови для проживання сина, його виховання та розвитку, дбає про його духовний та моральний стан, при необхідності лікує. Під час зустрічей між батьками дитини виникали суперечки, після яких ОСОБА_5 відмовився зустрічатись з батьком дитини. На комісії ОСОБА_1 пояснила, що не може змусити сина спілкуватись з батьком та в інтересах дитини просила змінити встановлений порядок, оскільки зустрічі, призначені щотижня, негативно впливають на малолітнього сина. Комісія рекомендувала позивачу звернутись до суду для вирішення питання зміни порядку зустрічей батька з дитиною /а.с.33, том І/

Актами державного виконавця від 28.07.2018, 04.08.2018 встановлено, що ОСОБА_1 не чинить перешкод при спілкуванні з дитиною батьком. На запитання «Чи хоче іти до батька?», дитина відмовляється і плаче /а.с.38-39, том І/.

Актами державного виконавця від 15.09.2018, 13.10.2018, 17.11.2018 зафіксовано, що у встановлений час та місце рішенням суду ОСОБА_3 не з`явився, причини неявки неповідомив, на телефонні дзвінки не відповідає /а.с.40-41, 48, том І/.

12.03.2018 року фахівцем із соціальної роботи Шаргородського районного центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді ОСОБА_14 в присутності матері ОСОБА_1 , було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 , в результаті якого встановлено негативне відношення ОСОБА_5 до матері та бажання проживати з батьком, яке склалось врезультаті того, що хлопчик 4,5 дні жив у батька та можливо був негативно налаштований проти матері. Раніше при обстеженні і бесіді з ОСОБА_5 , працівником такого ставлення до матері не спостерігалось. Рекомендовано матері налагодити стосунки з сином, заспокоїти його /а.с.43-44, том І/.

25.05.2018 року начальником відділу опіки, піклування та усиновлення дітей ССД ОСОБА_13 було проведено бесіду з ОСОБА_3 , за результатами якої складено довідку, з якої вбачається, що 25.05.2018 року (п`ятниця) було здійснено виїзд на місце проживання ОСОБА_3 у якого перебувала дитина і який повідомив комісії, що не буде повертати дитину матері. Під час бесіди ОСОБА_3 повідомлено, що він не мав права забирати дитину із свята «Останнього дзвоника» у школі. Під час виїзду батько вів себе неадекватно: підвищував голос на всіх членів комісії, розмахував руками, не хотів слухати, що ним порушуються умови, визначені рішенням суду. Після довгих вмовлянь дитину було повернуто матері. А також зазначено, що ОСОБА_3 недотримується рішення суду та порушує дні та години зустрічі його з сином /а.с.42, том І/.

З Інформаційної довідки соціального педагога без номера та дати, а також письмових пояснень директора школи від 14.05.2018 року встановлено, що батько неодноразово приходив до школи і намагався забрати сина з уроків, влаштовував сварки з матір`ю хлопчика в його присутності. Після частих відвідин у школі ОСОБА_5 батьком дитини, хлопчик стає знервованим, не слухається матері, відмовляється іти на уроки /а.с.45-46, том І/.

Згідно висновку від 08.01.2018 №02-11, від 14.05.2019 №02-276 Служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації, висновку Шаргородського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15.01.2019 №01-19/037, висновку органу опіки і піклування Шаргородської райдержадміністрації від 11.01.2019 №01.01-38/141, від 14.05.2019 №01.1-38/1152, встановлено, що між батьками дитини існує конфлікт, попри намагання спеціалістів конфлікт не вичерпано, сторони у справі не дійшли порозуміння через існуючий конфлікт, батькам було рекомендовано ставитися одним до одного з повагою, уникати конфліктів. Надано рекомендації ОСОБА_1 звернутись з позовом про зміну способу участі батька у вихованні та побачень із сином, встановлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року, а відтак, підтримують заявлений ОСОБА_1 позов (а.с.62, 132, 134, 192, 194, том І).

Аудіозаписами, долученими позивачем до матеріалів справи, прослуханими в судовому засіданні, підтверджується факт наявності конфлікту між сторонами у даній справі, наявність неповаги батьків один до одного, провокування один одного на конфлікт. Відеозаписами, які були долучені позивачем до матеріалів справи та оглянуті в судовому засіданні підтверджується факт небажання малолітного сина ОСОБА_5 іти на побачення з батьком не дивлячись на численні вмовляння позивача, працівників органів виконавчої служби та поліції /а.с.171, том ІІ/.

Відповідачем долучено до матеріалів справи медичні довідки та листки непрацездатності, які підтверджують поважність причин його неявки у дні, визначені рішенням суду як дні побачень з сином (а.с.67-68, том І), а також численні листи, заяви, пояснення, скарги, довідки, висновки, якими підтверджується відсутністю узгодженої позиції щодо виховання сина між позивачем на відповідачем, наявність складних відносин та постійного конфлікту між сторонами з приводу виконання рішення Шаргородського районного суду, яким встановлено спосіб участі батька у вихованні сина (а.с.69-123, 196-207, том І; а.с.161-175, 205-208том ІІ).

З листа заступника начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області В.Колісника (вх.№2601/20-ВХ від 03.11.2020), надісланого на виконання вимог ухвали суду від 30.10.2020, вбачається, що з приводу звернення ОСОБА_3 щодо неналежного виконання ОСОБА_1 рішення суду та ненадання спільної дитини для побачень з батьком, працівниками поліції було допитано ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , директора Слободо-Шаргородської школи І-ІІ ступенів ОСОБА_12, начальника відділу опіки, піклування та усиновлення дітей ОСОБА_13, поясненнями яких підтверджені небажання ОСОБА_5 бачитись з батьком дитини, належне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків та нечинення нею перешкод у спілкуванні батька із сином, натомість підтверджено факт порушення ОСОБА_3 режиму побачень із сином, встановлений рішенням суду.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, більш гармонійним є розвиток дитини при присутності і участі у її вихованні двох батьків.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про права дитини, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У ст.18 Конвенції про права дитини, зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, народу та Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (питання щодо виїзду за кордон, тощо). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СКУкраїни, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Положення ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства", батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З аналізу вищезазначених норм права, що регулюють правовідносини між дітьми і батьками, понад усе беруться до уваги дійсні інтереси дитини; вважається і є загально визнаним, що в дійсних інтересах дитини є зростання у сім`ї, зростання з обома батьками; відлучення від одного з батьків за загально визнаним задекларованим правилом не відповідає інтересам дитини, якщо не встановленого, що спілкування дитини з таким батьком суперечить інтересам дитини, несе у собі певну загрозу для дитини, зокрема для її здоров`я розвитку, психоемоційного стану. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Надаючи оцінку доказам у даній справі, суд бере до уваги лише ті докази, які стосуються предмета та підстав даного позову, тобто, якими підтверджується наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

При розгляді даної справи суд виходить з конвенційного права дитини на спілкування з батьком, і з того, що таке спілкування є безумовно в інтересах дитини, - якщо інше не встановлено. При розгляді даної справи підстав для обмеження як сина так і батька у цьому праві судом не встановлено.

Також суд враховує конвенційне право особи на повагу до особистого та сімейного життя, в тому числі і до його батьківських прав.

Відповідач є батьком дитини і має рівні з позивачем права щодо участі у вихованні, розвитку сина, у спілкуванні з ним. Проживання сина з матір`ю, не є обмежуючим для батька фактором у здійсненні ним вказаного батьківського права.

Факт нанесення тілесних ушкоджень відповідачем як матері позивача, так і сину ОСОБА_5 , не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами.

За презумпцією невинуватості і правомірності відповідач вважається особою законослухняною та правопорядною, і тому не є особою, яка може бути позбавлена спілкування з дитиною чи обмежена у цьому.

Позивач не довела наявності таких фактів, які б давали підстави для висновку, що спілкування сина з батьком зашкодить йому чи створить для нього певну загрозу, або що таке спілкування буде всупереч дійсним інтересам дитини.

Позивач, подавши даний позов, своєю поведінкою під час розгляду справи та висловленими доводами, демонструє бажання налагодити і не втрачати стосунки сина з батьком, натомість, відповідач також доводить своє прагнення приймати активну участь у житті і вихованні сина.

При цьому судом встановлено, що причиною небажання сина спілкуватись з батьком, є конфліктні відносини, які склались між мамою та батьком, а також примушення батьком насильно сина ОСОБА_5 бути за місцем проживання батька у вихідні дні. Через постійні сварки та конфлікти, які бачить дитина, він не почуває себе в небезпеці поряд з батьком, також відчуває загрозу щодо мами, боїться її втратити, тому займає сторону матері, таким чином без вирішення конфлікту між дорослими, та зміни способу їх спілкування між собою на доброзичливий, змінити ставлення дитини до батька є неможливим.

З метою мінімізації впливу травмуючої ситуації на розвиток дитини, який тривалий час проживає окремо від батька, суд вважає, що поступове налагодження позитивного спілкування батька з сином, зняття психологічного напруження у сина можливе за умов вирішення конфлікту між сторонами, налагодження доброзичливих відносин між мамою та татом, налагодження та встановлення довірливих взаємовідносин повинен розпочатись з поступового спілкування батька із сином за місцем проживання дитини, виявлення батьком уваги до дитини та поваги до матері, та з урахуванням зміни відношення сина до батька на позитивне, відсутності страху, можливим розпочати побачення батька з ОСОБА_5 без участі матері.

Керуючись почуттям любові до спільної дитини, обов`язок підготувати його до таких зустрічей повинні взяти на себе обидві сторони, та в першу чергу мама ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_5 є дуже прив`язаним до неї, довіряє їй, і тільки через її доброзичливе сприйняття батька, можливо змінити на доброзичливе сприйняття сином батька. При цьому, батько зобов`язаний не допускати жодних конфліктних відносин з мамою, особливо в присутності дитини, інакше налагодження позитивних відносин з ОСОБА_5 буде неможливим.

Разом з тим, якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з батьком та проведення з ними певного часу, ніхто немає права його до цього примушувати.

У випадку налагодження довірливих стосунків батька з ОСОБА_5 , відповідач не позбавлений можливості вирішувати питання про більш тривалий та стабільний графік зустрічей з ним, який буде враховувати їхні спільні інтереси.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

Відповідно до чинної судової практики у справах про визначення порядку участі у виховання дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини та умов її нормального виховання.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги тривалий розгляд справи судами, зміну обставин, що мали істотне значення для її вирішення, враховуючи перш за все якнайкращі інтереси дитини, вік малолітнього ОСОБА_5 , якому на час розгляду справи виповнилось 9 років, стан його здоров`я, поведінку батьків та ставлення до них дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, а також з урахуванням психічного, фізичного, етичного розвитку дитини, характер стосунків, які склались між батьками дитини, з метою забезпечення прав дитини та виходячи з принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, суд вважає доцільним та таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини змінити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з сином, визначений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц та встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 :

-зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом перших трьох місяців (після набрання рішенням законної сили) - два рази на місяць в першу і третю суботу місяця з 10:00год. до 12:00год. за місцем проживання дитини по АДРЕСА_3 ;

-в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом наступних четвертого-шостого місяців (після набрання рішенням законної сили) - кожну суботу місяця з 10:00год. до 14:00год. за місцем проживання дитини по АДРЕСА_3 ;

- в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом наступних сьомого-дев`ятого місяців (після набрання рішенням законної сили) за взаємною згодою дитини ОСОБА_4 , два рази на місяць в першу і третю суботу місяця з 10:00год. до 18:00год. за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

- в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за взаємною згодою дитини ОСОБА_5 , кожну першу, третю суботу місяця, та другу, четверту неділю місяця, з 10:00год. до 19:00год. за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

Зазначений спосіб участі батька у вихованні сина може бути змінений з часом з урахуванням зміни віку дитини та обставин особистої прихильності до кожного з батьків, а також з урахуванням зміни психічного, фізичного, етичного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Шаргородський районний центр соціальних служб, до ОСОБА_3 про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, - задовольнити частково.

Змінити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , визначений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц, встановивши наступний порядок:

-зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом перших трьох місяців (після набрання рішенням законної сили) - два рази на місяць в першу і третю суботу місяця з 10:00год. до 12:00год. за місцем проживання дитини по АДРЕСА_3 ;

-в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом наступних четвертого-шостого місяців (після набрання рішенням законної сили) - кожну суботу місяця з 10:00год. до 14:00год. за місцем проживання дитини по АДРЕСА_3 ;

- в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом наступних сьомого-дев`ятого місяців (після набрання рішенням законної сили) за взаємною згодою дитини ОСОБА_4 , два рази на місяць в першу і третю суботу місяця з 10:00год. до 18:00год. за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

- в подальшому, встановити порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за взаємною згодою дитини ОСОБА_5 , кожну першу, третю суботу місяця, та другу, четверту неділю місяця, з 10:00год. до 19:00год. за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 352грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_1 .

Треті особи:

Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, м.Шаргород Вінницької області, вул.Героїв Майдану, 224.

Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, м.Шаргород Вінницької області, вул.Героїв Майдану, 224.

Шаргородський районний центр соціальних служб, м.Шаргород Вінницької області, вул.Героїв Майдану, 224.

Повний текст рішення складено 22.01.2021.

Суддя Б.Б.Кушнір