Єдиний унікальний номер: 378/1201/20
Провадження № 2/378/42/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради про визнання державного акта недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулася ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 30 травня 1997 року в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 як частку в спільному майні подружжя, за реєстром №155 та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 на Ѕ частину даного житлового будинку, за реєстром №156. Вказаний будинок належав до спільної сумісної власності подружжя і був оформлений на ім`я її чоловіка, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Полковницькою сільською радою 16 жовтня 1995 року, зареєстрованого у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 56. 7 липня 1997 року право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване Білоцерківським БТІ в книзі №1 за реєстровий номером 56 за нею. В користуванні ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка, загальною площею 0,439 га за цією ж адресою. В подальшому, вона, бажаючи оформити своє право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, звернулася до Полковницької сільської ради, де їй видали, зареєстрований 1 березня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 165, державний акт на право приватної власності на землю на бланку ІІ-КВ №002898 на ім`я померлого ОСОБА_2 на земельні ділянки загальною площею 0,439 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га; для ведення підсобного господарства - 0,1890 га, розташовані по АДРЕСА_1 , видавник - Полковницька сільська рада народних депутатів. Підставою передачі у приватну власність вказаних земельних ділянок та видачі вказаного державного акта в ньому зазначене рішення виконкому Полковницької сільської ради від 18 вересня 1997 року № 15. 20 листопада 2020 року від державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори їй стало відомо, що державний акт на право приватної власності на землю на бланку ІІ-КВ №002898 на ім`я ОСОБА_2 не може розглядатися як правовстановлюючий документ для відчуження земельної ділянки і не підтверджує належність зазначених в ньому земельних ділянок до спадкової маси останнього на час його смерті, оскільки він виданий на ім`я померлого після його смерті. Оскільки даний державний акт є чинним, а також згідно записів у книгах реєстрації вказані земельні ділянки належать ОСОБА_2 , тому вона не може реалізувати своє право на отримання в користування (оренду) чи власність (в т.ч. приватизацію) земельних ділянок. Інформація про вказані земельні ділянки при видачі Державного акта відповідно до діючого на той час законодавства вносилася до Державного реєстру земель. Реєстрація та видача державного акта на право приватної власності на землю після смерті спадкодавця ОСОБА_2 на ім`я померлого, порушила її право, як його спадкоємці та співвласниці будинку, на користування та приватизацію земельних ділянок, яке належало їй з моменту відкриття спадщини, в силу її прийняття. Вона має право користуватися вказаними земельними ділянками, однак не може реалізувати своє право по розпорядженню ними до державної реєстрації її речового права на земельну ділянку, чому перешкоджає чинність державного акта виданого з порушеннями ч.2 ст.9 ЦК УРСР (1963 року). Тому вважає, що визнання недійсним державного акта є необхідним та достатнім способом захисту її права.

Позивач просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю на бланку серія ІІ-КВ №002898, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки, розташовані в с. Полковниче Ставищенського району Київської області, загальною площею 0,439 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га; для ведення підсобного господарства - 0,1890 га, виданий 01 березня 2000 року Полковницькою сільською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №165.

В судове засідання позивач не прибула, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглядати без її участі (а. с. 2-6).

Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, Ставищенська селищна рада направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі їх представника (а. с. 26).

Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову представником відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що 30 травня 1997 року в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі позивач отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 як частку в спільному майні подружжя, за реєстром №155 та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 на Ѕ частину даного житлового будинку, за реєстром №156, який належав до спільної сумісної власності подружжя і був оформлений на ім`я її чоловіка, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Полковницькою сільською радою 16 жовтня 1995 року, зареєстрованого у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 56 (а.с. 8, 9).

7 липня 1997 року право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване Білоцерківським БТІ в книзі №1 за реєстровий номером 56 за позивачем.

На підставі рішення Полковницької сільської ради від 18 вересня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано державний акт на право приватної власності на землю на бланку ІІ-КВ №002898 на земельні ділянки, загальною площею 0,439 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га; для ведення підсобного господарства - 0,1890 га, розташовані по АДРЕСА_1 , який зареєстрований 1 березня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №165 (а.с. 10).

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, були визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до частин 1, 4 статті 30 ЗК України (1990 р.) (в редакції чинній на 21.11.1996 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 9 ЦК УРСР (1963 р.) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР (1963 р.) часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Державний акт на право власності на земельні ділянки є документом, що посвідчує право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц).

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги, що вищевказаний державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_2 , є чинним, і позивач не може реалізувати своє право на отримання даних земельних ділянок, тому суд приходить до висновку, що вказаний державний акт слід визнати недійсними.

Оскільки позивач в позовній заяві вказала, що понесені судові витрати бере на себе (а.с. 2-6), відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 20, 22, 30 ЗК України, ст. ст. ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати державний акт на право приватної власності на землю на бланку серія ІІ-КВ №002898, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки розташовані в селі Полковниче Ставищенського району Київської області, загальною площею 0,439 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га; для ведення підсобного господарства - 0,1890 га, виданий 01 березня 2000 року Полковницькою сільською радою народних депутатів Ставищенського району Київської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №165 недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т. Н. Скороход