Справа № 505/2301/20
Провадження № 2/505/994/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2021 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Івінського О.О.

секретаря судового засідання Черчел Ю.В.,

за участі:

представника позивача-адвоката Осокіна С.Ю.

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Осокін С.Ю., 25 серпня 2020 року звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 та просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідачки, яка була співмешканкою позивача. Її реєстрація створює позивачу певні незручності. З листопада 2019 року відповідачка в даному житловому будинку не проживає та ним не користується, а на неодноразові вимоги з боку позивача щодо анулювання реєстрації проживання в його будинку відповідачка не реагує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Осокін С.Ю. на позовних вимогах наполягав, та просив їх задовольнити, вказуючи, що ОСОБА_1 з власної ініціативи з серпня 2020 року не проживала з позивачем, а вибрала місце мешкання разом зі своєю матір`ю.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що в зазначеному будинку не проживала, так як була на заробітках за межами території України. Вказала, що з позивачем проживали разом та вели спільний побут протягом п`яти років, робили разом ремонти в будинку, в якому залишились речі та документи відповідачки, які позивач їй не повертає.

Суд, вислухавши доводи представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №125688993 від 30.05.2018 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.05.2018, реєстровий номер 7-469, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є позивач по справі, ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в даному житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.06.2018.

Відповідно до довідки Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 10.08.2020 за №601, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з листопада 2019 року за даною адресою не проживає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47).

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Посилання позивача на усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не спростовано доводів відповідачки щодо наявності створених з його боку їй перешкод у користуванні спірним житлом, будь-яких клопотань з приводу забезпечення або витребування певних доказів до суду від сторін не надходило.

Крім того, Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №209/2642/18 вказав на підстави втрати права користування житловим приміщенням. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку зі згоди позивача, а позивачем, в свою чергу, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація відповідачки створює йому перешкоди у користування належним йому жилим приміщенням, не спростовано доводів відповідачки щодо створення їй позивачем перешкод для користування спірним житлом.

Згідно ст.141 ч.1 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 13, 81, 258 - 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.