ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5185/21 Справа № 206/3619/19 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що позивач ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим С.В. Зазначену квартиру позивачі вирішили придбати в червні 2008 року за суму в розмірі 260000 грн. Також вони протягом життя накопичували заощадження, що станом на 01.06.2008 року склало 55000 доларів США. Приблизно на початку липня 2008 року позивачі звернулись до ВАТ «Сведбанк» з приводу отримання кредиту в розмірі 50000 доларів США. Між ОСОБА_1 та представником банку був підписаний кредитний договір. Надалі представник банку зазначив, що гроші можуть бути надані лише після перевірки документів, вони домовилися завершити процедуру 18.07.2008 року. 18.07.2008 року позивач уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та з власних коштів сплатив продавцю квартири суму в розмірі 266217,00 грн., зазначену в договорі купівлі-продажу. В цей же день вони підписали з представником Сведбанку іпотечний договір, запропонований працівником банку, його дружина підписалась у кредитному догові про надання своїх згоди на отримання кредиту її чоловіком, однак працівник банку зазначив, що в банку не має такої кількості готівки для видачі її позивачу, а також необхідно отримати підтвердження з головного офісу та повідомив, що з позивачем зв`яжуться та повідомлять про дату отримання кредиту. В подальшому йому повідомили, що банк не може надати кредитні кошти через недоліки в документах, та зазначив, що в разі ненадання банком кредитних коштів, кредитний договір є недійсним. Однак, в квітні 2019 року позивач в своїй скриньці знайшов лист-вимогу від ПАТ «Дельта Банк» в якому повідомлялось, що ВАТ «Сведбанк» продав право вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем ПАТ «Дельта Банк» і тому останній достроково вимагає в шестидесятиденний строк сплатити на рахунок ПАТ «Дельта Банк» усю заборгованість за кредитним договором в розмірі 1856192,92 грн., інакше ПАТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру позивачів. Враховуючи викладене, просили суд хвалити рішення, яким визнати кредитний договір №0301/0708/45-144, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» недійсним; визнати договір іпотеки №0301/0708/45-144-Я-1 від 18.07.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», щодо об`єкта обтяження квартири АДРЕСА_1 - недійсним; визнати ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права кредитора за кредитним одговором №0301/0708/45-144, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» та іпотекодержателя за договором іпотеки №0301/0708/45-144-Я-1 від 18.7.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк»; стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 4173,00 грн. кожному.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, задоволено частково.

Визнано кредитний договір №0301/0708/45-144, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» - недійсним.

Визнано договір іпотеки №0301/0708/45-144-Z-1 від 18.07.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», щодо об`єкта обтяження квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнано ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права кредитора за кредитним договором №0301/0708/45-144, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» та іпотекодержателя за договором іпотеки №0301/0708/45-144-Z-1 від 18.07.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 13000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в сумі 2522,4 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке не було учасником справи, але вважає, що їх права порушені, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 50000 доларів США на купівлю житлової нерухомості, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.55-59).

18.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, яким іпотекодавцем було передано іпотекодержателю належне йому на праві власності майно , а саме квартира АДРЕСА_1 (а.с.61-62)

18.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 50000 доларів США (а.с.63).

18.07.2008 року ОСОБА_2 надала згоду на укладення договору іпотеки та укладення від імені ОСОБА_1 договору на придбання квартири (а.с.64).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір на купівлю-продаж прав вимоги, а також акт приймання-передачі прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.66-68).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 16.07.2019 року складає 2075402,23 грн. (а.с.75-78).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не підписували заяви на видачу готівки та не отримували грошових коштів за кредитним договором, а отже зазначений кредитний договір не був спрямований на настання реальних наслідків. Окрім того, відповідач не повідомляв позивачів про зміну кредитора у зобов`язання. Не надав доказів переходу прав вимоги до нового кредитора. Зазначав, що відповідачем не було надано належних доказів щодо отримання позивачем грошових коштів за спірним кредитним договором.

Крім того, ухвалою суду від 22.06.2020 представника відповідача було зобов`язано надати для огляду в судовому засіданні копії завірених належним чином та оригінали документів на підтвердження зазначених ним обставин (а.с.153-155), проте відповідачем не було виконано ухвалу суду про витребування доказів від 22.06.2020 року та не надано суду доказів на підтвердження отримання позивачем грошових коштів в касі ВАТ «Сведбанк», а тому суд вважав встановленим факт не отримання позивачем грошових коштів за спірним кредитним договором, що є підставою для визнання його недійсним. Частиною 2 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положення ч. 5 ст. 203 ЦК України передбачають, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 15 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» було укладено Договір №2286/К/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим №1146 та Договір №2286/K/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 0301/0708/45-144 від 18.07.2008 року та Іпотечним договором № 0301/0708/45-144-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Віхровим С.В., за реєстраційним №709, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» вважало, що вказаним рішенням суду, а саме визнанням кредитного та іпотечного договорів недійсними, було безпосередньо порушено їхні права.

Так, до апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» надано копію заяви на видачу готівки № 2894025/0329 від 18.07.2008 року, яка підписана ОСОБА_1 (а.с. 193).

Крім того, фактична видача коштів позичальнику у розмірі 50000 доларів США підтверджується випискою №1001 по особовому рахунку(а.с. 194-197).

Вказані докази не могли бути надані суду першої інстанції, оскільки апелянт не приймав участі у розгляді справи, а витребування таких доказів за ухвалою суду відбувалось від ПАТ "ДельтаБанк", який був позбавлений можливості надати дані докази, так як повинен був передати оригінали документів новому кредитору, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Вказане є поважною причиною для прийняття до уваги наданих доказів судом апеляційної інстанції.

Так, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява про видачу готівки. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 29.05.2019 року у справі №539/1582/16-ц.

Вищевказані заява на видачу готівки та виписка по особовому рахунку у сукупності є належними доказами, що підтверджують видачу кредитних коштів.

Крім того, з виписки № 1001 по особовому рахунку також випливає, що позивач тривалий час взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» були витребувані оригінали кредитного договору, договору іпотеки, видаткових касових документів та виписки по особовому рахунку позивачів, для огляду в судовому засіданні, які були надані апелянтом в судові засідання, що відбулися 29 вересня 2021 року та 17 листопада 2021 року(а.с. 253-254, т.1).

В останнє судове засідання суду апеляційної інстанції 17 листопада 2021 року з`явився ОСОБА_1 , якому були надані для огляду вищевказані банківські документи, зокрема оригінали кредитного та іпотечного договорів та видаткові касові документи. При огляді даних документів, ОСОБА_1 підтвердив, що у них знаходяться його особисті підписи.

Вказане твердження позивача ОСОБА_1 також підтверджує факт видачі йому кредитних коштів.

Відповідно до положень частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Виконання позивачем умов договору щодо здійснення платежів додатково підтверджує, що ним було акцептовано всі умови кредитного договору.

При цьому, позивачами жодних належних та допустимих доказів з даного приводу не надано.

Представник позивачів надав суду відзив на апеляційну скаргу, однак жодним чином не спростував вказаних апелянтом обставин щодо отримання ОСОБА_1 грошових коштів.

Позивачі не скористались наданими їм правами, не обґрунтували свої доводи, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивачі не довели у належний спосіб обґрунтування своїх позовних вимог, а тому у задоволенні їх позову необхідно відмовити.

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову, що є підставою для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову про захист прав споживачів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко