Постанова

Іменем України

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № 234/2810/18

провадження № 61-22622св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Краматорська міська рада,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року в складі судді Лутай А. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Будулуци М. С., Гапонова А. В., Мальованого Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Краматорської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Проте 17 квітня 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно відповідачу у справі - ОСОБА_2 , який пропустив строк для прийняття спадщини, та постановою нотаріуса від 06 жовтня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 лютого 2011 року позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , після чого він звернувся в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що він не надав правовстановлюючі документи на квартиру.

Позивач, посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на спірну квартиру, що залишилась після смерті матері, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 та Краматорської міської ради на користь держави судовий збір по 860,30 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є спадкоємцем першої черги, йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, яку він прийняв, але в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено через ненадання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а тому суд вважав необхідним позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності у порядку спадкування на спірну квартиру.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, встановленим правовідносинам дав належну оцінку і вирішив справу відповідно до норм чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, ухвалити нове рішення, яким заявлені ОСОБА_7 позовні вимоги задовольнити частково, визнавши за останнім право власності в порядку спадкування на ј частку спірної квартири.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У лютому 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судом першої інстанції під час розгляду зазначеної справи порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення учасників справи та відкладення розгляду справи, чим порушено основний принцип цивільного судочинства - змагальність сторін. Судами неправильно застосовані норми матеріального права, з огляду на те, що ОСОБА_2 , як особа, яка визначена в заповіті має право на спадкування спірної квартири, а ОСОБА_4 , як непрацездатний син спадкоємця ОСОБА_6 , відповідно до положень статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову ј частку в квартирі. Цивільним законодавством України визначено пріоритетним спадкування за заповітом, що є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У лютому 2020 рок ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін, посилаючись на те, що судами прийняті законні та обґрунтовані судові рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Померла ОСОБА_5 є матір`ю позивача та відповідача, які в свою чергу є рідними братами.

Згідно із заповітом, посвідченим 17 квітня 2010 року державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О. О., реєстровий № 2-2654, ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 серпня 2011 року (справа № 2-3075/2011) позивачу ОСОБА_7 визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2013 року вказане рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 серпня 2011 року залишено без змін.

Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н. С. від 06 жовтня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 пропущений строк для прийняття спадщини.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року (справа № 234/9923/17) ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування (том 1 а. с. 16).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року зазначене рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування, скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено з інших підстав. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишено без змін (том 1 а. с. 17-19).

Згідно із постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н. С. від 11 січня 2018 року, ОСОБА_7 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ним не надано правовстановлюючих документів щодо належності спірного майна спадкодавцеві (том 1 а. с. 20).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_7 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (том 1 а. с. 67-68).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Спадкуванням відповідно до статті 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

У частині першій статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року у справі № 234/9923/17 встановлено, що ОСОБА_2 не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подав.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (том 1 а. с. 67-68).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що фактичне звернення ОСОБА_2 до суду за захистом порушеного права відбулося 18 травня 2018 року, тобто майже через 10 років з дня смерті матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та більше ніж через три роки з дня відмови нотаріуса, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б утруднювали його своєчасне звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері.

Наведені обставини не підлягали встановленню в силу положень статті 82 ЦПК України.

З урахуванням вказаних обставин, судами встановлено, що ОСОБА_2 не прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 .

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

За наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

З урахуванням наведеного, встановивши, що за життя спадкодавцем було складено заповіт, за яким усе належне їй майно вона заповіла ОСОБА_2 , проте враховуючи, що останній в установлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто не прийняв спадщину за заповітом, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до виниклих правовідносин положень частини другої статті 1223 ЦК України та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 за позивачем ОСОБА_7 , який є сином спадкодавця.

Доводи касаційної інстанції про те, що судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення учасників справи та відкладення розгляду справи, чим порушено основний принцип цивільного судочинства - змагальність сторін, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про розгляд справи, призначений на 13 травня 2019 року, ОСОБА_2 не повідомив причин своєї неявки, а його представник, подавши заяву про зайнятість в іншому процесі, на надав доказів на підтвердження цього, а тому суд на підставі статті 223 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у їх відсутність. Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , діючи в інтересах та від імені ОСОБА_2 , зазначаючи про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, не навів обставин чи доказів, які на його думку не були досліджені місцевим судом під час розгляду справи та ухвалення судового рішення.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що правильне по суті і законне рішення не може бути скасовано лише з формальних підстав, а саме по собі зазначення заявником про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін не може бути підставою для скасування судового рішення оскільки справа, яка переглядається знаходилася в провадженні суду першої інстанції більше року, а тому відповідач мав можливість подати відповіді заперечення та докази на їх підтвердження, при цьому останній скористався наданим йому правом подачі зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема помилково застосовано положення частини другої статті 1223 ЦК України та не застосовано статтю 1241 ЦК України, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивачем ОСОБА_7 пред`явлено до суду позов про визнання за ним права власності на спадкове майно саме відповідно до положень частини другої статті 1223 ЦК України.

З огляду на те, що ОСОБА_2 відмовлено у позові про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, а також відмовлено у задоволенні інших позовних вимог, які ним заявлені на захист свого порушеного права на спадкування за заповітом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_7 .

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судами та не знайшли свого підтвердження.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, а тому підстав для скасування оскаржених судових рішень немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська