РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 337/4529/21
Провадження № 2/327/100/2021
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

10.11.2021 року смт. Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області (далі Розівська селищна рада), третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура Максим Григорович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визначити їх додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельного паю площею 9,17 гектарів (далі га), що залишились після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що у встановлений законом строк для прийняття спадщини вона не звернулась до нотаріуса з поважної причини, а саме, через погіршення здоров`я та обстеження у лікарів, а також не знала про майно, яке успадкував її чоловік.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2021 року цивільну справу за вищевказаним позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Розівського районного суду Запорізької області.

10 вересня 2021 року вказана справа надійшла до Розівського районного суду Запорізької області.

Пред`явлена позовна заява ухвалою суду від 15 вересня 2021 року була залишена без руху, оскільки позивачем порушені вимоги стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, судом було зазначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пп.4,5 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії пред`явлення позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред`явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, самостійно, як позивач у справі, визначила коло осіб, які повинні брати участь у справі, зокрема, зазначила серед складу учасників справи в якості відповідача Розівську селищну раду Розівського району Запорізької області, проте відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості щодо існування зазначеної позивачем юридичної особи відсутні, про що суд вказував у відповідній увалі.

Суд звертав увагу позивача на те, що відповідно до другого абзацу п.24 постанови Пленума Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року (далі - Постанова), суди відкривають провадження в справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Разом з тим, за змістом позовної заяви не зазначено наявність чи відсутність інших спадкоємців, які могли отримати спадщину як після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який є рідним братом чоловіка позивачки ОСОБА_1 , та який, на переконання останньої, прийняв спадщину після смерті брата, проте не встиг її оформити, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, суд звертав увагу позивачки на те, що будь-яких відомостей на підтвердження звернення її чоловіка ОСОБА_2 до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті його брата ОСОБА_4 та прийняття ним спадщини до суду не було надано.

Також, позивачем серед складу учасників справи зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, а саме, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., проте за змістом позову не зазначено яким чином рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки щодо однієї зі сторін.

Крім того, позивачка не додала до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме правовстановлюючі документи, які підтверджують наявність спадкового майна, тобто на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельний пай площею 9,17 га.

Також, у своєму позові ОСОБА_1 прохає суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .. Проте, відповідно до постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. від 20 січня 2021 року №27/02-31, ОСОБА_1 отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій саме через відсутність підтвердження факту прийняття її чоловіком ОСОБА_2 спадщини після померлої ОСОБА_3 , а не через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, як вбачається зі змісту вказаної постанови приватного нотаріуса, позивачка ОСОБА_1 вчасно звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після свого померлого чоловіка та 29 вересня 2016 року отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , що фактично виключає можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини саме після смерті вказаної особи.

Крім того, позовну заяву ОСОБА_1 було подано російською мовою.

Так, суд зазначав, що частиною 1 статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до чч.1,4 ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови, як державної», єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова, як державна, є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Згідно із чч.1,4 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд також зазначав, що Європейський суд з прав людини у рішенні "Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) зазначив: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Водночас, більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов`язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов`язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб`єктивних прав для носіїв цієї мови».

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

За таких обставин, суд пропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме, уточнити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначити докази, що підтверджують їх, визначитися зі складом учасників справи та зазначити яким чином рішення у справі може вплинути на права або обов`язки третьої особи, а також подати позовну заяву, викладену державною мовою, а в разі неможливості її викладення державною мовою, то тією мовою, якою він володіє з перекладом на державну.

При цьому, позивачу для усунення недоліків позовної заяви судом був встановлений строк в межах 5 (п`яти) днів з дня отримання позивачем ухвали. Ухвала суду позивачем отримана 16 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У визначений судом строк зазначені недоліки позивачем усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура Максим Григорович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М.Кущ