ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/280/17
Провадження № 22-ц/4820/3/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/280/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року (суддя Карлюк О. І., повне судове рішення складено 24 травня 2019 року) і додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року (суддя Козак О. В., повне додаткове судове рішення складено 22 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Житлово-будівельного кооперативу «Парадіз» про поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись у суд із вказаними позовами та уточнивши позовні вимоги, зазначав, що з 20 січня 2007 року по 28 вересня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 , зміна прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу). Під час спільного проживання за спільні кошти придбали майно, яке зареєстровано на ім`я дружини, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 вартістю 2200700 грн, автомобілі марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 571900 грн і «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 - 580200 грн.

Також після реєстрації шлюбу у 2007 році за спільні кошти подружжя побудували гараж АДРЕСА_2 , договір на будівництво якого був укладений відповідачкою до реєстрації шлюбу. Будівництво гаража завершено (100% готовності), проте право власності не зареєстровано.

Між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 05 листопада 2015 року був укладений договір пайової участі у будівництві №38,39/11 з метою отримання у власність двокімнатної квартири будівельний номер 38 проектною площею 102,95 кв. м та однокімнатної квартири будівельний номер 39 проектною площею 63,71 кв. м на 7 поверсі у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 та 24 листопада 2015 року договір пайової участі у будівництві №П-8,9/11 з метою отримання у власність машиномісць будівельний номер 8 і 9 проектною площею по 18,62 кв. м кожне у цьому ж будинку.

За вказаними договорами пайові внески сплачувалися за рахунок спільних коштів сім`ї.

Під час розгляду справи йому стало відомо, що 30 травня 2016 року без його згоди за договорами про відступлення права вимоги ОСОБА_2 відступила своїй матері ОСОБА_5 право вимоги за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року і за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року. Такі договори відступлення права вимоги порушують його права і підлягають визнанню недійсними, так як має право на Ѕ частину паєнагромадження у розмірі 1229870 грн.

У приміщенні по АДРЕСА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за його безпосередньої участі дружина як фізична особа-підприємець здійснювала господарську діяльність. У магазині наявне торгівельне, комп`ютерне та інше обладнання, яке придбано за їхні спільні кошти, а саме: ноутбук марки «Хьюліт Паккард», модель «Elite» вартістю 5000 грн; принтер для етикеток Zebra LP2824 - 2500 грн; принтер чеків Samsung Biholon SPT-101G - 3000 грн; сканер штрихкодів Data Logic Heron D130 - 1000 грн; система відеонагляду (реєстратор Dahua вартістю 5000 грн, монітор LG - 1000 грн, відеокамери у кількості 8 одиниць вартістю 500 грн кожна, загальною вартістю 10000 грн); вішаки для одягу у кількості 5000 штук на загальну суму 30000 грн; торгові меблі (вмонтовані полиці, шафа, стіл письмовий, стійка продавця, шафа розсувна, стелажі для товарно-матеріальних цінностей (8 од.), стійки металеві тощо) на загальну суму 300000 грн; система кондиціювання Hitachi - 50000 грн; система пожежної сигналізації - 10000 грн; система охоронної сигналізації - 10000 грн та залишок товарно-матеріальних цінностей (дитячий одяг, взяття, товари для дітей, іграшки, книжки тощо) на загальну суму 5071566,50 грн.

Вважає, що має право на Ѕ частину вартості цього майна у розмірі 2772033 грн.

З приводу поділу зазначеного майна виник спір.

Тому ОСОБА_1 просив виділити йому у власність: 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , 1/2 частину незавершеного будівництвом (100% готовності) гаража № 11 по АДРЕСА_4 , автомобіль марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Виділити ОСОБА_2 у власність: 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , 1/2 частину незавершеного будівництвом (100% готовності) гаража № 11 по АДРЕСА_4 , автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати недійсними договір про відступлення права вимоги та переведення боргу за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року, укладений 30 травня 2016 року між ЖБК «Парадіз», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та договір відступлення права вимоги за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року, укладений 30 травня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити кожному із подружжя у власність по Ѕ частині паєнагромаджень у ЖБК «Парадіз» у розмірі по 1229870 грн за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року і за договором пайової участі у будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію вартості Ѕ частини обладнання і товарно-матеріальних цінностей у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у сумі 2772033 грн.

07 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права, який у подальшому уточняла. В обґрунтування вимог зазначала, що за її особисті кошти і кошти батьків, які доручили їй користування своїми коштами, було профінансовано пайову участь у будівництві нежитлового приміщення № 221 площею 120,2 кв. м у торговому центрі по АДРЕСА_5 . Під час шлюбу сплатила 2669940 грн, що еквівалентно 109200 доларів США і становить 93% від вартості. Решту суми 195477,75 грн, що еквівалентно 7995 доларів США, 26 і 27 грудня 2016 року сплатив ОСОБА_1 із коштів, які були передані йому у шлюбі для остаточного розрахунку після визначення кінцевої площі приміщення.

Право власності на це нерухоме майно зареєстрував ОСОБА_1 . Проте з урахуванням сплати нею коштів і того, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, належного утримання яким батько не надає, вважає, що має право на 93% зазначеного нежитлового приміщення і виділення його в натурі.

ОСОБА_1 за час шлюбу ніде не працював, підприємницькою діяльністю не займався, самостійного заробітку не мав.

У здійснення підприємницької діяльності грошові кошти інвестували її батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_5 . За особисті грошові кошти від здійснення підприємницької діяльності і за кошти батьків було придбано й інше майно - транспортні засоби марки «Toyota Highlander Lux», «Volkswagen Tiguan», нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 та внесено пайові внески у ЖБК «Парадіз» на підставі договору пайової участі у будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року.

Тому ОСОБА_2 просила визнати за нею право особистої приватної власності на паєнагромадження (пайовий внесок) на машиномісця будівельний номер 8 проектною площею 18,62 кв. м і будівельний номер 9 проектною площею 18,62 кв. м, загальною проектною площею 37,24 кв. м; транспортні засоби марки «Toyota Highlander Lux» реєстраційний номер НОМЕР_1 і «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_2 ; нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 ; 93% нежитлового приміщення № 221 загальною площею 120,2 кв. м на другому поверсі у торговому центрі по АДРЕСА_5 . У порядку розподілу останнього об`єкта нерухомості виділити їй у власність 100% нежитлового приміщення № 221.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 686/280/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно та цивільну справу № 686/9578/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним. Об`єднаному провадженню присвоєно № 686/280/17 (а.с. 224, т. 1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 70% нежитлового приміщення № 221 загальною проектною площею 120,2 кв. м, яке знаходиться на другому поверсі у торговому центрі по АДРЕСА_5 та залишено за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 30% вказаного приміщення.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортні засоби марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 і марки «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 . У решті вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові ОСОБА_2 . Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що розгляд справи проведено поверхнево та упереджено. ОСОБА_2 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Оригінали документів відсутні, копії не посвідчені. Під час розгляду справи клопотання про приєднання до матеріалів справи копій свідоцтв про народження дітей, медичного консультаційного висновку, рішення про стягнення аліментів не заявлялися, проте не зрозуміло яким чином ці документи наявні у справі. Презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована. Докази наявності коштів на рахунках у батька дружини ОСОБА_7 достовірно не підтверджують придбання майна, що є предметом поділу, за кошти батьків. Суд проігнорував докази його участі у здійсненні ОСОБА_2 підприємницької діяльності і що кошти від цієї діяльності є їх спільним сумісним майном. Не було підстав для відступлення від рівності часток подружжя у майні. При визнанні за ОСОБА_2 права власності на 70%, а за ним на 30% нежитлового приміщення по АДРЕСА_5 суд вийшов за межі позовних вимог і залишив поза увагою те, що це приміщення набуто ним після припинення шлюбних відносин. Окрім особистих коштів, внесених під час шлюбу, у будівництво цього об`єкта він сплачував внески після розірвання шлюбу у сумі 195477,75 грн і 124776 грн. Незаконним є висновок суду про чинність договорів відступлення права вимоги за договорами пайової участі, оскільки такі укладені щодо спільного майна без його згоди. Суд залишив поза увагою факт внесення спільних коштів на будівництво гаража під час шлюбу та обмежився лише посиланням на договір дольової участі у його будівництві від 04 жовтня 2006 року. Визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 суд формально мотивував лише наявністю договорів, за якими набуто це приміщення. Вважає, що докази у справі достовірно вказують на придбання спірного майна у шлюбі за спільні кошти подружжя. Усі договори укладалися ними в інтересах сім`ї.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. ОСОБА_1 не довів наявність у нього у шлюбі доходів, які давали можливість придбати спірне майно. Вважає, що з урахуванням її доходів суд підставно визнав за нею право власності на майно. Відсутність згоди ОСОБА_1 на укладення договорів відступлення права вимоги за договорами пайової участі у будівництві не є підставою для визнання їх недійсними, так як обов`язковість такої згоди не передбачена діючим законодавством.

У відзиві ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність судового рішення. Суд обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1 , оскільки джерелом фінансування підприємницьких витрат дочки і витрат на придбання майна були кошти, зароблені чоловіком ОСОБА_7 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року була повернута до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 2772033 грн.

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення коштів у сумі 2772033 грн. Вказує, що суд залишив поза увагою, не встановив і не вирішив по суті питання спільної участі подружжя у здійсненні підприємницької діяльності. Безпідставно відхилено клопотання його представника про забезпечення доказів. Не виконана ухвала суду першої інстанції про витребування виписки про рух коштів по рахунках ФОП ОСОБА_2 . Ухвалення додаткового рішення іншим суддею суперечить вимогам ЦПК України.

У засіданнях апеляційного суду ОСОБА_1 і його представники апеляційні скарги підтримали. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і їх представник апеляційні скарги не визнали.

Представник ЖБК «Парадіз» не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2 і 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пунктів 2, 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову про поділ спільного сумісного майна і задовольняючи зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права, суд виходив з того, що сума грошових коштів, що знаходилися на депозитних рахунках ОСОБА_2 , значно перевищує її доходи. Спірне майно придбано за ці кошти, а також кошти, зняті протягом 2015-2016 років ОСОБА_2 за дорученням батька ОСОБА_7 з його рахунків.

Нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 суд першої інстанції визнав об`єктом спільної сумісної власності подружжя і, відступивши від засад рівності часток подружжя, визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 70% цього приміщення та залишив ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності 30% нежитлового приміщення.

Такого висновку суд дійшов за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Висновки суду не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Тому частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року.

Суд установив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 20 січня 2007 року по 28 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі і від сумісного проживання мають двоє малолітніх дітей. У період шлюбу сторони набули майно, з приводу поділу якого виник спір.

Так, 04 жовтня 2006 року між ВКБ УМВС України в Хмельницькій області і ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ) був укладений договір № 6/35, предметом якого є фінансування дольової участі у будівництві гаража № 11 для автомобіля по АДРЕСА_4 (а.с. 181, т. 7). Право власності на це нерухоме майно не зареєстровано.

Відповідно до договору про поділ нерухомого майна від 23 березня 2011 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 . Зазначене нежитлове приміщення було набуто групою покупців, у тому числі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року, (а.с. 18, т. 1; а.с. 170-171, т. 3).

Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстровані автомобілі: 22 червня 2013 року марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 27 травня 2014 року марки «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 19-20, т. 1).

05 листопада 2015 року між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ) був укладений договір пайової участі в будівництві №38,39/11. За умовами договору кооператив приймає ОСОБА_2 в асоційовані члени кооперативу, пайовик зобов`язується прийняти пайову участь в будівництві об`єкта та реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність двокімнатної квартири будівельний номер 38 проектною площею 102,95 кв. м на 7 поверсі та однокімнатної квартири будівельний номер 39 проектною площею 63,71 кв. м на 7 поверсі у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 (а.с. 21-24, т. 1; а.с. 13-17, т. 5).

24 листопада 2015 року між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 був укладений договір пайової участі в будівництві №П-8,9/11. За умовами цього договору ОСОБА_2 вступає, а кооператив приймає її в асоційовані члени кооперативу, а пайовик зобов`язується прийняти пайову участь у будівництві об`єкта та реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність машиномісць будівельний номер 8 і 9 проектною площею по 18,62 кв. м кожне у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 (а.с. 25-27, т. 1; а.с. 6-10, т. 5).

30 травня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладений договір відступлення права вимоги за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року (а.с. 18, т. 5).

Також 30 травня 2016 року між ЖБК «Парадіз», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладений договір відступлення права вимоги та переведення боргу за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року (а.с. 11-12, т. 5; а.с. 60-61, т. 8).

09 листопада 2015 року між ЖБК «Хмельницький квартал» і ОСОБА_1 укладені договори пайової участі в будівництві № 45 і № 46, за умовами яких останній вступає, а кооператив приймає його в асоційовані члени кооперативу, а пайовик зобов`язується взяти пайову участь у будівництві об`єкта нерухомості та реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність нежитлового приміщення № 21 загальною проектною площею 62,17 кв. м (загальний розмір пайового внеску 1482055,09 грн) і № 22 загальною проектною площею 49,83 кв. м (загальний розмір пайового внеску 1187884,91 грн за адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 (а.с. 114-121, т. 1).

26 грудня 2016 року між ЖБК «Хмельницький квартал» і ОСОБА_1 укладений договір про розірвання договору пайової участі в будівництві № 46 від 09 листопада 2015 року. Пайовий внесок у розмірі 1187884,91 грн був зарахований у рахунок оплати пайового внеску за договором пайової участі в будівництві № 45 від 09 листопада 2015 року, укладеного між цими ж сторонами (а.с. 124, т. 1).

У цей же день між ЖБК «Хмельницький квартал» і ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору пайової участі № 45 від 09 листопада 2015 року і договір викладений у новій редакції, змінено об`єкт нерухомості на нежитлове приміщення № 221 загальною проектною площею 120,2 кв. м, загальний розмір пайового внеску на 2865417,75 грн і порядок розрахунків (а.с. 122-123, т. 1).

За актом приймання-передачі від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ЖБК «Парадіз» нежитлове приміщення № 221 на другому поверсі у торговому центрі по АДРЕСА_5 загальною площею 120,2 кв. м відповідно до договору пайової участі в будівництві № 45 від 09 листопада 2015 року (а.с. 125, т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 лютого 2017 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення на другому поверсі у торговому центрі загальною площею 120,2 кв. м по АДРЕСА_5 (а.с. 100, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

У силу статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).

На підставі частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 2 і 3 статті 372 ЦК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, № 689/1206/16-ц від 26 грудня 2018 року.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У засіданні апеляційного суду 12 січня 2021 року між сторонами досягнуто згоди щодо вартості автомобілів, які підлягають поділу, про що сторони подали заяву.

Відповідно до цієї заяви вартість автомобілів визначена: марки «Toyota Highlander Lux» реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 520000 грн, марки «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_2 - 350000 грн.

Інше нерухоме майно, що є предметом поділу між подружжям, не оцінено.

У засіданні апеляційного суду 22 грудня 2020 року учасникам судового процесу відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України роз`яснювалося право подання доказів щодо вартості нерухомого майна, проте таким правом вони не скористалися.

Ураховуючи заявлені позовні вимоги (визначення ідеальної частки у спільному майні), колегія суддів уважає за можливе вирішити спір про поділ нерухомого майна без його оцінки.

На підставі частин 1, 5 і 6 статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших учасників судового процесу.

Позивачка за зустрічним позовом не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуто у період шлюбу.

У зустрічній позовній заяві про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права від 07 лютого 2017 року (а.с. 106-110, т. 1), у заяві про уточнення позовних вимог від 16 жовтня 2018 року (а.с. 190-194, т. 6) ОСОБА_2 зазначає, що спірне майно придбано за її особисті кошти, заощаджені при здійсненні підприємницької діяльності, і за кошти її батьків.

Співвідношення таких коштів не містять матеріали справи і не змогла пояснити у судовому засіданні сама ОСОБА_2 .

Наявність доходів у батька ОСОБА_7 (а.с. 135, 151, 153-154, т. 1), грошових коштів на рахунках обох батьків у банківських установах (а.с. 135, 141, т. 1), їх зняття на підставі довіреності ОСОБА_7 від 27 лютого 2015 року (а.с. 103, т. 3), виданої ОСОБА_2 , само по собі не свідчить про надання цих коштів особисто дочці, а не на потреби сім`ї, про інвестування ними підприємницької діяльності ОСОБА_2 , придбання спірного майна за рахунок цих коштів.

Показання свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_5 у суді першої інстанції на підтвердження обставин придбання майна, що є предметом спору, і надання ними коштів на його придбання не є допустимими доказами.

Надаючи пояснення в апеляційному суді 22 грудня 2020 року, відповідачка ОСОБА_5 підтвердила, що майно (квартира, гараж, автомобіль) придбавалися для сім`ї дочки, у тому числі для зятя.

Не підтверджує зазначених обставин і зняття коштів матір`ю позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_5 з рахунку чоловіка за довіреністю.

Тому апеляційний суд не визнає належними і достатніми доказами на підтвердження джерела придбання спірного майна довідки про доходи ОСОБА_7 , довідку філії - Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» про зняття за довіреністю у період з 2015-2016 років з рахунку, відкритого на ОСОБА_7 , коштів у сумі 104014 доларів США і виписку по рахунку ОСОБА_7 (а.с. 135, 151, т.1; а.с. 106-117, т. 3).

За змістом частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах (частина 3 статті 238 ЦК України).

Отже, вчинення дій ОСОБА_2 за довіреністю батька свідчить лише про вчинення нею таких дій в інтересах ОСОБА_7 , а не у своїх власних інтересах.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення з рахунку ОСОБА_7 розрахунків за придбане майно, оплати за договорами пайової участі у будівництві об`єктів нерухомого майна чи зняття конкретних сум на день придбання спірного майна, внесення пайових внесків.

Крім того, довідки філії - Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» про відкриття депозитних рахунків ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (а.с. 135, 141, т. 1) не підтверджують розмір доходів останніх, оскільки із змісту довідок убачається, що у день закриття одного депозитного рахунку, відкривалися інші.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 740641 ОСОБА_2 09.06.2009 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 79, т.1).

Одним з видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте у період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року № 6-1752цс15 і постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 318/1863/17.

ОСОБА_2 не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів належності їй особисто коштів, що використовувалися для здійснення підприємницької діяльності.

Апеляційний суд уважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 допомагав дружині у здійсненні підприємницької діяльності, оскільки обізнаний з обставинами придбання, установки і функціонування торгівельного обладнання, комп`ютерної техніки у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», має велику кількість документів за 2009-2015 роки щодо діяльності ФОП - видаткових накладних, рахунків-фактур, договорів на поставку товарно-матеріальних цінностей, актів здачі-прийняття робіт, договорів доручення, договорів оренди обладнання, актів передання-приймання обладнання, актів передання-приймання виконаних робіт, актів звіряння взаємних розрахунків, договорів про надання послуг, договорів оренди приміщення, актів приймання-передачі нежитлового приміщення, акту приймання в експлуатацію охоронної сигналізації, акту прийняття в експлуатацію системи передавання тривожних сповіщень, договору про надання послуг спостереження за станом пожежної автоматики та технічним контролем працездатності об`єктового блоку об`єкту, договору на впровадження, обслуговування системи пожежного моніторингу (автодозвону) та технічного обслуговування пожежної сигналізації об`єкту, (а.с. 209-263, т. 6; а.с. 1-132, т. 7), копії яких надав до матеріалів справи і серед яких є такі, що містять його підпис у графі «отримав».

Про здійснення ОСОБА_1 діяльності за час шлюбу та отримання доходів свідчить наявність коштів на його банківських рахунках.

Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2013 року по карткових рахунках ОСОБА_1 № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 сума надходжень складає відповідно 2077046,13 грн і 43509,55 доларів США, за період з 02 серпня 2010 року по 01 серпня 2016 року по картковому рахунку № НОМЕР_6 - сума надходжень 30399,94 грн, за період з 09 серпня 2010 року по 01 серпня 2016 року по картковому рахунку № НОМЕР_7 - сума надходжень 142411,39 доларів США, за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2013 року по картковому рахунку № НОМЕР_8 - сума надходжень 182338,25 грн, за період з 03 серпня 2010 року по 01 серпня 2016 року по картковому рахунку № НОМЕР_9 - сума надходжень 661928,61 грн, за період з 01 листопада 2010 року по 01 серпня 2016 року по картковому рахунку № НОМЕР_10 - сума надходжень 167159,85 доларів США (а.с. 131-137, т. 3).

Режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного офіційного заробітку (доходу).

Крім того, факт набуття майна особистою працею одного із подружжя у період шлюбу не може бути підставою для визнання такого майна його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України.

Ураховуючи наведене, встановлені обставини, колегія суддів вважає, що дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, і майно набуте під час шлюбу за кошти внаслідок спільної праці сторін, є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

За інформацією податкових декларацій ФОП ОСОБА_2 отримала доходи: за 2012 рік у сумі 779380 грн, за 2013 рік - 784070 грн, за 2014 рік - 792535 грн, за 2015 рік - 982830 грн, за 2016 рік - 902969 грн (а.с. 86-92, т. 1).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» і виписок по рахунках на ім`я ОСОБА_2 протягом 2013 - 2015 років була відкрита значна кількість депозитних рахунків: 17 вересня 2014 року - на суму 90000 грн, 04 вересня 2014 року - 65334,36 долара США, 14 квітня 2015 року - 17000 доларів США і 1402,10 долара США, 29 квітня 2014 року - 70000 доларів США, 01 серпня 2014 року - 60000 доларів США, 17 вересня 2014 року - 90000 грн, 03 червня 2014 року - 200000 грн, 07 листопада 2014 року - 45000 доларів США, 31 липня 2015 року - 5000 доларів США, 17 серпня 2015 року - 5000 доларів США, 05 листопада 2014 року - 230 доларів США, 28 березня 2014 року - 80000 доларів США, 16 липня 2015 року - 5000 доларів США, 12 січня 2015 року - 50348,93 доларів США, 01 вересня 2014 року - 100000 грн, 13 вересня 2013 року - 20000 доларів США, 19 вересня 2014 року - 1000 доларів США, 14 квітня 2015 року - 23150 доларів США, 20 жовтня 2014 року - 70000 грн, 18 травня 2015 року - 10000 доларів США, 17 вересня 2014 року - 80000 грн, 03 грудня 2014 року - 115000 грн, 06 жовтня 2014 року - 44684,84 долара США, 21 листопада 2015 року - 5000 доларів США, 27 грудня 2013 року - 100000 доларів США (а.с. 2-100, т. 3).

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що сума коштів на депозитних рахунках значно перевищує доходи ОСОБА_2 , що свідчить про отримання коштів від батька.

З виписок по рахунках АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що під час закриття одного депозитного рахунку, за рахунок одних і тих же коштів відкривався інший рахунок (а.с. 11, 34 (зворот), 66, 67 (зворот), 68, т. 3). При закритті депозитних рахунків кошти перераховувалися на карту ОСОБА_2 , з якої поповнювалися інші депозитні рахунки і відкривалися нові (а.с. 7 (зворот), 9 (зворот), 10 (зворот), 11, 23, 24, 25, 35, 38, 39, 46, 47, 70, 96, 99, т. 3).

ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що усі грошові кошти на депозитних рахунках є її особистою приватною власністю, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України такі кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Грошові кошти, внесені сторонами у банківську установу за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок доходів подружжя, не залежно від того на чиє ім`я вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Тому майно, придбане за такі кошти, також є спільним сумісним майном подружжя.

Виписки по рахунках ОСОБА_2 (а.с. 2-100, т. 3) підтверджують зняття нею значних сум коштів протягом 2014-2016 років, які могли бути витрачені на придбання спірного майна.

За договором купівлі-продажу від 12 березня 2011 року ОСОБА_2 набула у власність 46/1000 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 159,3 кв. м.

При оформленні зазначеного договору ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Лучковській Т. М. нотаріально посвідчену заяву про надання дружині згоди на придбання 46/1000 часток у праві власності на торгівельний комплекс, двоповерхові торгівельні та офісні приміщення по АДРЕСА_1 і повідомив що грошові кошти, які витрачаються на придбання цього нерухомого майна є їхньою спільною сумісною власністю. Придбані 46/1000 часток у праві власності на нерухоме майно також будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуті у шлюбі. Підтвердив, що договір купівлі-продажу укладається дружиною в інтересах сім`ї та на умовах, які попередньо обговорили, і відповідає їхньому спільному волевиявленню (а.с. 170-172, т. 3).

На підставі договору про поділ нерухомого майна від 23 березня 2011 року ОСОБА_2 01 квітня 2011 року у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на нежитлове приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 (а.с. 18, т. 1).

На думку колегії суддів, це майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Тому наявні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про виділення кожному із них у власність по Ѕ частині нежитлового приміщення загальною площею 159,3 кв. м по АДРЕСА_1 .

Підлягають поділу також автомобілі марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 520000 грн, придбаний 22 червня 2013 року, марки «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 350000 грн, придбаний 27 травня 2014 року (а.с. 19-20, т. 1).

З урахуванням того, що автомобілем марки «Toyota Highlander Lux» фактично користується ОСОБА_1 , автомобілем марки «Volkswagen Tiguan» - ОСОБА_2 , суд вважає за можливе виділити кожному із них транспортний засіб, яким вони користуються.

З урахуванням того, що частка кожного із подружжя у праві власності на автомобілі складає 435000 грн (520000 грн + 350000 грн : 2), а позивачу за первісним позовом виділений автомобіль більшою вартістю, компенсацію різниці у вартості часток у сумі 85000 грн (520000 грн - 435000 грн) необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Установлено, що між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 були укладені договори пайової участі в будівництві: 05.11.2015 №38,39/11 з метою отримання у власність двокімнатної квартири будівельний номер 38 та однокімнатної квартири будівельний номер 39 у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 ; 24.11.2015 №П-8,9/11 з метою отримання у власність машиномісць будівельний номер 8 і 9 у цьому ж будинку (а.с. 21-24, 25-27, т. 1; а.с. 6-10, 3-17, т. 5).

Пайові внески на загальну суму 2459740 грн сплачені ОСОБА_2 відповідно до квитанцій від 06.11.2015, 09.11.2015, 10.11.2015, 11.11.2015, 12.11.2015, 13.11.2015, 16.11.2015, 17.11.2015, 24.11.2015, 13.01.2016 на суму 1358240 грн (а.с. 28-31, т. 1) та платіжних доручень від 24.05.2016 № 1 на суму 864000 грн, № 2 на суму 137500 грн і № 1028 (з рахунку ФОП ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк») на суму 100000 грн (а.с. 20-22, т. 5).

Без згоди ОСОБА_1 30 травня 2016 року відповідачка за первісним позовом відступила матері ОСОБА_5 право вимоги за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року і за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року (а.с. 11-12, 18 т. 5; а.с. 60-61, т. 8).

У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК України).

Частиною 2 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України і частини 2 статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, і третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року № 6-727цс16 і Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 727/7573/17.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 статті 203 ЦК України).

Апеляційний суд вважає, що оспорювані договори про відступлення права вимоги та переведення боргу за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року і відступлення права вимоги за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року, укладені 30 травня 2016 року між ОСОБА_2 і її матір`ю ОСОБА_5 всупереч наведеним вище вимогам закону. Остання не могла не знати, що її дочка на час укладення договорів перебуває у шлюбі і не отримала згоду ОСОБА_1 на відступлення майнових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 42-47, т. 8) ОСОБА_5 зазначила про те, що після погіршення стосунків дочки і ОСОБА_1 , вони з чоловіком прийняли рішення про переоформлення майнових прав за договорами пайової участі у будівництві на неї, так як уважали їх набутими за свої кошти.

Оскільки пай за квартири і машиномісця внесені у ЖБК «Парадіз» у період шлюбу і за рахунок спільних коштів подружжя, ураховуючи відсутність належних і допустимих доказів на спростування цих обставин, колегія суддів вважає, що потрібно задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги та у порядку поділу спільного майна виділити у власність кожного із подружжя по Ѕ частині паєнагромаджень у Житлово-будівельному кооперативі «Парадіз» у розмірі 1229870 грн.

Щодо вимоги за первісним позовом про виділення у власність 1/2 частини незавершеного будівництвом гаража АДРЕСА_2 (відсоток готовності - 100%), то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Договір № 6/35, предметом якого є фінансування дольової участі у будівництві гаража № 11 для автомобіля по АДРЕСА_4 , був укладений 04 жовтня 2006 року між ВКБ УМВС України в Хмельницькій області і ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ), тобто до укладення шлюбу сторін (а.с. 206, т. 6).

Надану на підтвердження обставин внесення плати за гараж протягом грудня 2006 року - березня 2007 року копія картки рахунку: 48 апеляційний суд не визнає належним і допустимим доказом на підтвердження зазначених обставин.

На теперішній час право власності на гараж не зареєстровано.

Позивач за первісним позовом не надав суду доказів того, що гараж повністю побудований (100% готовності).

Правом на подання таких доказів, що було роз`яснено у засіданні апеляційного суду 22 грудня 2020 року на підставі частини 5 статті 12 ЦПК України, ОСОБА_1 не скористався.

З наведених вище підстав не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права.

Крім майна, щодо якого апеляційний суд вище висловив свою думку, у зустрічному позові ОСОБА_2 просила визнати за нею право особистої приватної власності на 93% нежитлового приміщення № 221 загальною площею 120,2 кв. м на другому поверсі у торговому центрі по АДРЕСА_5 та виділення їй у власність 100% цього приміщення.

Такі її вимоги також не підлягають задоволенню з таких підстав.

Установлено, що 09 листопада 2015 року між ЖБК «Хмельницький квартал» і ОСОБА_1 були укладені договори пайової участі в будівництві № 45 і № 46 з метою отримання у власність нежитлового приміщення № 21 загальною проектною площею 62,17 кв. м (загальний розмір пайового внеску 1482055,09 грн) і № 22 загальною проектною площею 49,83 кв. м (загальний розмір пайового внеску 1187884,91 грн за адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 (а.с. 114-121, т. 1).

26 грудня 2016 року був укладений договір про розірвання договору пайової участі в будівництві № 46 від 09 листопада 2015 року. Пайовий внесок у розмірі 1187884,91 грн був зарахований у рахунок оплати пайового внеску за договором пайової участі в будівництві № 45 від 09 листопада 2015 року (а.с. 124, т. 1).

У цей же день між ЖБК «Хмельницький квартал» і ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору пайової участі № 45 від 09 листопада 2015 року і договір викладений у новій редакції, змінено об`єкт нерухомості на нежитлове приміщення № 221 загальною проектною площею 120,2 кв. м, загальний розмір пайового внеску на 2865417,75 грн і порядок розрахунків (а.с. 122-123, т. 1).

Пайові внески на загальну суму 2900513 грн сплачені ОСОБА_1 30.11.2015, 01-04.12.2015, 07-11.12.2015, 14.12.2015, 16-17.12.2015, 13-14.01.2016, 03-04.02.2016, 20-22.04.2016, 26-27.12.2016 (а.с. 113, т. 1).

За актом приймання-передачі від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ЖБК «Парадіз» нежитлове приміщення № 221 на другому поверсі у торговому центрі по АДРЕСА_5 загальною площею 120,2 кв. м відповідно до договору пайової участі в будівництві № 45 від 09 листопада 2015 року (а.с. 125, т. 1).

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 100, т. 1).

Отже, пайові внески сплачені одним із подружжя під час шлюбу і частина після розірвання шлюбу 26-27 грудня 2016 року.

Ні на підтвердження позовних вимог, ні на підтвердження заперечень відповідача за зустрічним позовом сторони не надали належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обставин сплати пайових внесків під час шлюбу за нежитлове приміщення АДРЕСА_5 за рахунок особистих коштів кожного із них.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що вимоги про поділ приміщення АДРЕСА_5 як спільного сумісного майна подружжя не заявлялися. Тому питання щодо поділу цього нерухомого майна як спільного сумісного майна подружжя не може вирішуватися апеляційним судом.

Суд першої інстанції, провівши поділ цього нерухомого майна, вийшов за межі позовних вимог.

У зв`язку із наявністю підстав для скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року втрачає силу.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості Ѕ частини обладнання і товарно-матеріальних цінностей у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у сумі 2772033 грн не підлягають задоволенню з таких підстав.

Позивач на підтвердження цих позовних вимог надав такі докази: накладні з ТОВ «АБ Трейдінг», ТОВ «НОВА-люкс», ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «Скаді РК», СПД ОСОБА_10 , ДП «Савсервіс столиця», ДП «Савсервіс Карпати», ТОВ «Терра Трейд», за період 2010-2016 роки про придбання одягу, іграшок, та інших товарів; видаткові накладні, рахунки на оплату; рахунки-фактури, договір оренди обладнання ТОВ «Нейшнл Пеймент Енд Колллекшн Процессінг Центр»; акт приймання в експлуатацію охоронної сигналізації у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 06.08.2010; акт наданих послуг ДП «Легіон-Комплекс» ПП «Легіон» від 30.06.2010; акт прийняття в експлуатацію системи передавання тривожних сповіщень від 11.08.2010; договір на надання послуг спостереження за станом пожежної автоматики та технічним контролем працездатності об`єктового блоку (автодозвону) об`єкта від 11.08.2010; рахунки на оплату ТОВ «Пожежне спостереження-Хмельницький» та акти-довідки за період 2010-2012 років; договір на впровадження, обслуговування системи пожежного моніторингу (автодозвону) від 17.04.2012; рахунки та акти виконаних робіт ТОВ «Пожежне спостереження-Хмельницький» за 2012-2016 роки; акти здачі-приймання виконаних робіт, рахунки-фактури, рахунки на оплату, акти звіряння ПП ОСОБА_11 (чистка та заміна покриття) за період 2010-2015 років; акти звіряння з ТДВ «Продес» 2014-2016 років; акти звірки з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ТОВ «Скаді РК» (а.с. 209-263 т. 6; а.с. 1-188 т. 7); складену ним довідку-розрахунок залишків товарно-матеріальних цінностей (товарів) у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 208, т. 6); перелік вказаних товарів на диску (а.с. 102, т. 8), згідно з якими станом на 01 липня 2016 року вартість товару у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» складає 5071566,50 грн.

Наведені документи достовірно не підтверджують наявність вказаних у них товарно-матеріальних цінностей у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », їх кількість і вартість на день припинення сторонами подружніх відносин і розірвання шлюбу у вересні 2016 року.

Надана ОСОБА_1 довідка-розрахунок із зазначенням залишків товарно-матеріальних цінностей (а.с. 208, т. 6) не є належним і допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин, оскільки не підтверджена первинними бухгалтерськими документами.

Також позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обставин придбання за спільні кошти подружжя торгівельного, комп`ютерного та іншого обладнання, яке використовувалось для роботи магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », його вартості та наявності на час припинення подружніх відносин.

Діючим процесуальним законом обов`язок доведення позовних вимог покладається на позивача.

З огляду на викладене вище рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісного позову і відмову у зустрічному позові.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50,6%) документально підтверджені витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору щодо вимог майнового характеру у сумі 17195,08 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року і додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Із спільного сумісного майна подружжя виділити:

у власність ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_11 ) майно:

Ѕ частину нежитлового приміщення загальною площею 159,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

автомобіль марки «Toyota Highlander Lux» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 520000 грн (п`ятсот двадцять тисяч грн).

у власність ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_12 ) майно:

Ѕ частину нежитлового приміщення загальною площею 159,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 350000 грн (триста п`ятдесят тисяч грн).

Визнати недійсними:

договір про відступлення права вимоги та переведення боргу за договором пайової участі в будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року, укладений 30 травня 2016 року між Житлово-будівельним кооперативом «Парадіз», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ;

договір відступлення права вимоги за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року, укладений 30 травня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити:

у власність ОСОБА_1 - Ѕ частину паєнагромаджень у Житлово-будівельному кооперативі «Парадіз» у розмірі 1229870 грн (один мільйон двісті двадцять дев`ять вісімсот сімдесят грн) за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року, укладеним між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 з метою отримання у власність двокімнатної квартири будівельний номер 38 проектною площею 102,95 кв. м на 7 поверсі та однокімнатної квартири будівельний номер 39 проектною площею 63,71 кв. м на 7 поверсі у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 та за договором пайової участі у будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року, укладеним між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 з метою отримання у власність машиномісць будівельний номер 8 і 9 проектною площею по 18,62 кв. м кожне у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 ;

у власність ОСОБА_2 - Ѕ частину паєнагромаджень у Житлово-будівельному кооперативі «Парадіз» у розмірі 1229870 грн (один мільйон двісті двадцять дев`ять вісімсот сімдесят грн) за договором пайової участі у будівництві №38,39/11 від 05 листопада 2015 року, укладеним між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 з метою отримання у власність двокімнатної квартири будівельний номер 38 проектною площею 102,95 кв. м на 7 поверсі та однокімнатної квартири будівельний номер 39 проектною площею 63,71 кв. м на 7 поверсі у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 та за договором пайової участі у будівництві №П-8,9/11 від 24 листопада 2015 року, укладеним між ЖБК «Парадіз» і ОСОБА_2 з метою отримання у власність машиномісць будівельний номер 8 і 9 проектною площею по 18,62 кв. м кожне у багатоповерховому житловому будинку по АДРЕСА_14 .

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно і майнові права та виділення їй у порядку розподілу 100% нежитлового приміщення № 221 у торговому центрі по АДРЕСА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці у вартості часток у спільному майні (транспортні засоби) у сумі 85000 грн (вісімдесят п`ять тисяч грн).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17195,08 грн (сімнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять грн 08 коп.) судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта