Справа № 522/7333/16-ц
УХВАЛА

20 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про відвід судді,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ТОВ Порт. Винний бар про усунення перешкод у здійсненні права користуванні спільним майном та прибудинковою територією будинку шляхом знесення самовільно встановленої споруди.

Рішеням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2017 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ТОВ Порт. Винний бар про усунення перешкод у здійсненні права користуванні спільним майном та прибудинковою територією будинку шляхом знесення самовільно встановленої споруди. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ТОВ Порт. Винний бар про усунення перешкод у здійсненні права користуванні спільним майном та прибудинковою територією будинку шляхом знесення самовільно встановленої споруди.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування спільним майном та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно встановленої споруди у вигляді металевої решітки з дахом і дверима на замку, що розташована між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постановою Верховного суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року залишено без змін.

04 вересня 2018 року від Державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Куліковим І.О. подано до суду подання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

22 червня 2020 року матеріали справи надійшли до суду першої інстанції з Верховного суду.

18 січня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді. Підставами для відводу, зазначила що не довіряє складу суду оскільки рішення винесене суддею було скасовано апеляційною інстанцією, отже очевидним є упередженість судді під час розгляду даної справи, суддя обізнана, що кафе-бар не працює у даний час тому не порушує прав позивача. Вбачає упередженість в діях судді ОСОБА_5 щодо самоусунення від розгляду подання державного виконавця, яким на меті є невиконання чи перешкоджання у виконанні судового рішення апеляційної інстанції, яке набрало законної сили. Також зазначила, що з 02 липня 2020 року судові засідання не проводились. Остання дата судового засідання, яке не відбулось було 16 грудня 2020 року. Розгляд справи призначено на 27.01.2021 року.

Також зазначила, що в провадженні судді Чернявської Л.М. знаходиться інша цивільна справа № 522/5925/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. У цій справі суддя Чернявська Л.М. поза судовими засіданнями без фіксації постійно примушує Заявника та спонукає визнати позов та зробити сусідці ремонт. Тиск судді здійснюється безпідставно, адже в матеріалах справи наявне експертне дослідження та висновки судової будівельно-технічної експертизи зазначають про неможливість встановити причини залиття квартири. Також суддя відкладає розгляд справи з незрозумілих підстав. Також у Заявника є підозра в упередженості та зацікавленості судді, які виражені в свідомому порушенні прав та обов`язку Заявника.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву позивача про відвід, вважає, що вона необґрунтована та немає об`єктивного підґрунтя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (п.3 ст.46 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне: суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне; слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Суд вбачає, що обставини, на які вказує позивач, є його особистою суб`єктивною думкою та не відносяться до об`єктивних обставин при розгляді даної справи, з якими законодавець пов`язує відвід судді.

При цьому, суд не погоджується із доводами позивача з приводу незрозумілих підстав відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2020 року ухвалою суду прийнято до свого провадження подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (колишня назва Другий Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

03 серпня 2020 року в судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 25 серпня 2020 року.

10 серпня 2020 року від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло уточнене подання від 06 серпня 2020 року.

25 серпня 2020 року розгляд справи відкладено на 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з неналежним сповіщенням сторін.

15 жовтня 2020 року в судове засідання не з`явився державний виконавець, розгляд справи відкладено на 16.12.2020 року.

15 грудня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про перенесення дати справи.

16 грудня 2020 року в судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Мойсєєнко М.О. інші учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Окрім того, суд вбачає, що обставини, за якими позивач, пов`язує необхідність відводу судді, обґрунтовані з посиланнями на процесуальні дії головуючої судді, з якими сторона не згодна.

Згідно ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Між тим, не вбачаючи об`єктивного критерію, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суду при вирішенні процесуальних питань, суд вважає, що непогодження позивача з процесуальною дією не може бути підставою для відводу суддів, та в подальшому може бути предметом розгляду при апеляційному оскарженню рішень по справі.

Щодо доводів заяви про відвід, який стосується суб`єктивного критерію безсторонності суддів, а саме: особистої упередженості судді в розгляді даної справи, то припущення відносно безсторонності та можливої упередженості в даній справі, є безпідставним.

Відповідно до ч.11 ст.40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі.

У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для зупинення провадження по даній справі та передачі заяви до канцелярії Приморського районного суду м.Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Чернявської Л.М.

Керуючись: ст. ст. 10-13, 36, 39, 40, 43, 49, 89, 247, 258-260, 268, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді.

Зупинити провадження за розглядом подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення протягом двох днів для вирішення питання відповідно до ст.40 ЦПК України.

Заяву передати до канцелярії Приморського районного суду м.Одеси для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Чернявської Л. М.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд 1-ї інстанції.

Суддя Л. М. Чернявська