Ухвала

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 515/1060/19

провадження № 61-7297св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І.,Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - державний реєстратор Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Крутова Ольга Анатоліївна, про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, який у подальшому уточнила, посилаючись на те, що вона з 2002 року по 01 липня 2007 року проживала із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 01 липня 2007 року по 07 вересня 2018 року перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі. За цей час вони побудували нежитлову будівлю їдальні та будинок відпочинку, розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 разом із сином від першого шлюбі - ОСОБА_4 заснували товариство з обмеженою відповідальністю «Буджак 2018» (далі - ТОВ «Буджак 2018») до статутного капіталу якого ОСОБА_1 без згоди дружини передав зазначені вище нежитлову будівлю їдальні та будинок відпочинку. В подальшому це майно було виведено із статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018» та зареєстровано за ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що відчуження спільного сумісного майна подружжя шляхом внесення його до статутного капіталу товариства відбулось без її згоди, а також на те, що їхня неповнолітня дочка залишилась проживати із нею, позивачка просила: визнати недійсним рішення про передачу будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні до статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018», викладене у протоколі № 1 загальних зборів власників ТОВ «Буджак 2018» від 19 квітня 2018 року; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на це майно за ТОВ «Буджак 2018»; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 це майно; у порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини зазначеного майна.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Татарбунарським районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано рішення про передачу до статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018» будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні, розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , недійсним. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на це майно за ТОВ «Буджак 2018». Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 вказаний будинок відпочинку та нежитлову будівлю їдальні. У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 29 760 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року заочне рішення Татарбунарським районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року та додаткове рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року, додаткове рішення Татарбунарського районного суду Одеської області

від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 08 квітня 2021 року скасовано. Провадження у вказаній справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_3 її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення у справі

У вересні 2021 року до Верховного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій він просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі, а саме - стягнути зі ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 48 025 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 , подана

представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У справі, що цій справі Верховний суд скасував рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року, додаткове рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року та закрив провадження у справі у зв`язку з підвідомчістю справи господарському судочинству. При цьому ОСОБА_3 було роз`яснено її право протягом десяти днів звернутися із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Постанова про закриття провадження у справі та подальше направлення її за встановленою юрисдикцією не є остаточним вирішенням спору по суті, тому підстави для вирішення судом касаційної інстанції питання про розподіл судових витрат додатковим рішенням (постановою) відсутні.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає, що заява ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 141, 142, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя

особа - державний реєстратор Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Крутова Ольга Анатоліївна, про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ спільного майна подружжя.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Ткачук

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров