КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову - накладено арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 90,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с.34-37).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно вжив заходів забезпечення позову, оскільки ні в позовній заяві, ні в заяві про забезпечення позову позивачем не надано жодного доказу того, що відповідачем дійсно можуть бути вчинені дії щодо відчуження спірного майна. При цьому, зазначає також, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірний об`єкт нерухомості є спільним майном подружжя. Отже, вважає, що вжиті судом заходи забезпечення є неспівмірними з позовними вимогами і порушують його право власності на об`єкт нерухомості (а.с.38-43).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року відкрито апеляційне провадження, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с.66-68).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, а відтак судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у тому числі й нежитлового приміщення, загальною площею 90,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що у період перебування у шлюбі сторони набули у власність майно, яке є їх спільною власністю і підлягає поділу у запропонований позивачем спосіб (а.с.1-11).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі (а.с.13).

11.05.2021 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, що є предметом поділу, оскільки відповідачем можуть бути вчинені дії щодо відчуження спірного об`єкту нерухомості, а отже може бути ускладнено або ж взагалі стати неможливим виконання судового рішення у спорі (а.с.14-20).

Забезпечуючи позов суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Висновок суду про наявність належних підстав для вжиття заходів забезпечення позову є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положенням пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Частина 3 указаної процесуальної норми закріплює, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд дотримався указаних вище умов та, з огляду на предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Доводи скаржника про недоведеність позивачем реальної загрози відчуження майна, не можуть братися до уваги та, як наслідок, слугувати підставою для скасування ухвали суду, з огляду на наступне.

Так, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимоги про поділ спільного майна подружжя, у тому числі й нежитлового приміщення на яке накладено арешт, у визначений ним у позовній заяві спосіб. Відтак, з огляду на те, що наразі титульним власником спірного приміщення є відповідач, який має реальну можливість, до ухвалення судового рішення по суті спору, вчинити дії щодо його відчуження тощо, колегія суддів вважає наявними правові підстави для вжитті заходів забезпечення позову за для збереження предмету спору до ухвалення та набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, вжиття судом заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що є предметом спору, узгоджується з вимогами процесуального закону і є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Водночас, слід зауважити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і не порушують прав як відповідача так і третіх осіб на володіння і користування майном, а лише тимчасово (до розгляду справи по суті, ухвалення відповідного судового рішення та набрання ним законної сили) обмежують можливість розпорядження, забезпечуючи тим самим ефективну можливість виконання судового рішення за майновими вимогами, у випадку задоволення позову. У випадку ж відмови у задоволенні позову, вжиті судом заходи підлягають скасуванню.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська