КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 754/13178/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2111/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Бабко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

19 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Пилипця Антона Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису, -

В С ТА Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про продовження обмежувального припису, посилаючись в обґрунтування своєї заяви на те, що постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19 видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладено на нього строком на шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, ОСОБА_2 дану постанову суду не виконує, продовжує вчиняти систематичне психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_3 .

У зв`язку із чим просила продовжити строком на шість місяців термін дії обмежувального припису, виданого Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року та продовжити тимчасове обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Продовженообмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , покладено на нього на строк чотири місяці такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Пилипець А.Ю. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у задоволенні заяви відмовити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що факт кримінального провадження не є належним та допустимим доказом, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_3 , нецензурна лайка або не зрозуміло чия переписка у мережі «вайбер» не є обставинами здійснення психологічного насильства саме з боку ОСОБА_2 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2003 року по 26 вересня 2018 року. Від шлюбу мають двох дітей: син - ОСОБА_4 , 2003 року народження, дочка - ОСОБА_5 , 2013 року народження.

На праві часткової власності сторони мають квартиру АДРЕСА_1 , в які 7/8 частин належить ОСОБА_3 , а1/8 частина - ОСОБА_2 .

Відповідно до витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 07 грудня 2018 року та 05 травня 2019 року, внесено відомості щодо нанесення ОСОБА_3 побоїв (частина перша статті 126 КК України) та тілесних ушкоджень (частина перша статті 125 КК України).

ОСОБА_3 зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї як постраждала від фізичного та психологічного насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 19 червня 2019 року,діти забезпечені всім необхідним, подружжя розлучене, проживають в одній квартирі. Батько агресивний, словесно ображає матір у присутності дітей. Матері рекомендовано звернутися до психолога Центру у справах сім`ї та дітей та до суду.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02жовтня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) заявниці - у квартирі АДРЕСА_1 , заборони йому наближатися на визначену відстань до 2 км до місця проживання за цією адресою скасовано, та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення заяви, а саме - видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 08 квітня 2020 року, внесено відомості щодо нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень колишнім чоловіком ОСОБА_2 (частина перша статті 125 КК України).

Судом встановлено, що 24 червня 2020 року внесено відомості щодо умисного невиконання ОСОБА_2 обмежувального припису Верховного Суду (статті 390-1КК України (чинна до 01.07.2020 року).

Як вбачається з матеріалів справи, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїповідомила, що за період з 01 жовтня 2019 року по 25 вересня 2020року до Служби надійшли повідомлення про домашнє насильство у родині ОСОБА_2 : №Ч-852 від 24.05.2019 року; №102/Ч-423 від 03.03.2020 року; №10223/Ч-452 від 02.04.2020 року; №10223/Ч-498 від 20.05.2020 року; №10223/2653 від 05.08.2020 року.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» надіслано повідомлення до Деснянського управління поліції ГУНП у місті Києві, надіслано повідомлення до Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та попереджено ОСОБА_2 про недопущення вчинення домашнього насильства.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконував у повному обсязі постанову Верховного суду від 28 квітня 2020 року, якою був виданий обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , продовжує чинити домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється,в тому числі,на колишнє подружжя незалежно від факту їх спільного проживання (ч.2 ст.3 Закону).

Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 вказаного Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 вказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який виконує захисну та запобіжну функцію і може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно ст. 350-7 ЦПК України за заявою особа, яка постраждала від домашнього насильства, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців, після закінченння строку, встановленого рішенням суду.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа ГУ НП у м. Києві УОАЗОР від 16 жовтня 2020 року №238/-аз/125/12/01-2020 надано інформацію, що за період травень - вересень 2020 року здійснено 71 виклик поліції ОСОБА_3 по обставинам вчинення насильства ОСОБА_2 по відношенню до заявника. (а.с.54-64).

Звертаючись до суду із заявою про продовження обмежувального припису, ОСОБА_3 вказувала що ОСОБА_2 після закінчення терміну дії попередніх заходів тимчасового обмеження продовжує вчиняти щодо неї психологічне та фізичне насилля, що підтверджується наведеними вище постановами суду та неодноразовими викликами поліції на адресу її місця проживання після вчинення ОСОБА_2 чергової сварки.

Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, ОСОБА_2 встановлені обмеження та заборонено заборонити перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1 , наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучені письмові докази по справі та надані пояснення у судовому засіданні свідчать про продовження конфліктних взаємовідносин між сторонами, а також факти порушення ОСОБА_2 установлених постановою Верховного суду від 28 квітня 2020 року заборон.

Колегія суддів,вважає, що суд першої інстанції, оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, з огляду на наявність передбачених законом підстав, вірно дійшов правового висновку про продовження дії обмежувального припису на строк чотири місяці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував жодного із його доводів і підійшов формально до вирішення заяви колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Суд зазначив у рішенні позицію скаржника щодо невизнання ним заяви та підстави такого невизнання - необгрунтованість заяви і її недоведеність належними доказами.

Посилання у скарзі на те, що викладені у заяві факти про телефонні дзвінки, повідомлення у системі «Вайбер» або перекручені, або не відповідають дійсності і грунтуються лише на її словах, безпідставні та спростовуються наданими заявницею доказами, скріншотами з її мобільного телефону, фотокартками за місцем її проживання, неодноразовими зверненнями до поліції щодо невиконання ОСОБА_2 обмежувального припису, які переконливо доводять порушення ОСОБА_2 тимчасових обмежень його прав, встановлених обмежувальним приписом, стосовно заявниці, зокрема заборони наближатись до ОСОБА_3 та місця її проживання (перебування) ближче ніж на 2 км.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та переоцінки доказів, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пилипця Антона Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий

Судді