Справа №442/6415/20
Провадження №2/442/163/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В., з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

13.10.2020 року, адвокат Сисин С.В. звернувся в суд із вказаним вище позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 105 000,00 грн., отриманих ним згідно договору купівлі-проджажу Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та судовий збір.

В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 10.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав у власність 1/21 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Продаж Ѕ ідеальної частки квартири відповідачем здійснено за ціною 105 000,00 грн. Вказану суму коштів позивач передав відповідачу згідно досягнутої домовленості 10.10.2014 року.

Однак, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 15.09.2017 року, з врахуванням ухвали цього суду від 25.09.2017 року по справі №442/2049/17 суд задоволив позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дрогобицького нотаріального округу Кобак О.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки квартири та визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10.10.2014 та скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо права власності на Ѕ ідеальну частку вказаної квартири, зареєстровану за ОСОБА_1 . Вказане рішення суду першої інстанції постановою Львівського апеляційного суду від 18.03.2019 року залишено без змін.

У березні 2019 року рішення суду набрало законної сили, після чого позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 105 000,00 грн, однак такий добровільно кошти не повертає, а тому позивач змушений звернутись в суд за захистом своїх прав.

15.10.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

04.11.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.11.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.

Відповідач та представник відповідача в дане судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки. В судовому засіданні 16.12.2020 представник відповідача ОСОБА_5 заявила клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготовки клопотань та заяв для захисту інтересів відповідача, однак в дане судове засідання нічого не подала.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст.12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Матеріалами справи встановлено, що 10.102014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу,посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кобак Оксаною Володимирівною (зареєстрований в реєстрі за №727), за яким продавець ОСОБА_2 зобов`язуться передати, а покупець ОСОБА_1 прийняти у власність Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 і сплатити за неї обумовлену грошову суму (п.1 Договору).

Відповідно до п.4 даного Договору продаж Ѕ ідеальної частки квартири, за домовленістю сторін, вчинюється за ціною 105 000, 00 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Розрахунок між сторонами проведено відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013 року №210. Підписами на договорі сторонни підтверджують факт повного розрахунку та відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру, що стосувались би розрахунку за цим договором.

Згідно пункту 6 договору купівлі-продажу від 10.10.2014 року продавець свідчить, що внаслідок відчуження Ѕ ідеальної частки квартири не буде порушено прав та законних інтеріс осіб, зокрема, неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобовязаний утримувати за законом чи договором.

10.10.2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 ідеальної частки вказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №27956698 від 10.10.2014 року.

Однак, 15.09.2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області (з урахуванням ухвали суду від 25.09.2017 року) задоволено позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в інтересах ОСОБА_3 та визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10.10.2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобмицького районного нотаріального округу Львівської області Кобак О.В, зареєстрований в реєстрі №727 та скасовано державну реєстрацію речових порав на нерухоме майно щодо прав власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Вищевказане рішення суду мотивовано тим, що договір купівлі-продажу Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 від 10.10.2014 року укладено без обов`язкової згоди органу опіки та піклування, оскільки в даній квартирі зареєстована та проживає неповнолітня дитина, ОСОБА_3 .

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.09.2017 року постановою Львівського апеляційного суду від 18.03.2019 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, а саме п.5 та п.10 вказав на наступне. «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК 435-15 суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК 435-15 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК 435-15) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину».

Аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі 1050,00 грн. грн.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265, 268 ЦПК України, ст. 216 ЦК суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень 00 коп. отриманих ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 10 жовтня 2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кобак О.В., який визнано недійсним згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 15.09.2017 року з врахуванням ухвали цього суду від 25.09.2017 року у справі №442/2049/17 та постанови Львівського апеляційного суду від 18.03.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 1050,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок понесених ним витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.01.2021року.

Суддя О.В. Крамар