Справа № 310/5062/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердянська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту непроживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який доводився чоловіком заявниці та батьком зацікавленій особі ОСОБА_2 . Заповіту ОСОБА_3 не залишив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за законом.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 . Рішенням восьмої сесії Бердянської міської Ради Запорізької області VIІ скликання № 56 від 18.02.2016 року «Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів» бульвар Гайдара перейменовано на бульвар Шевченка.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 18 серпня 1993 року, № НОМЕР_1 , зазначену квартиру приватизовано згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Спадкове майно складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

На час відкриття спадщини, тобто на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання. Також у довідці зазначено, що крім померлого за вказаною адресою було зареєстровано ще 11 осіб, у тому числі заявниця ОСОБА_1 та батько спадкодавця - ОСОБА_5 . Останній фактично з 1997 року постійно проживав в АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_6 .

Встановлення факту непроживання ОСОБА_5 необхідно для встановлення нотаріусом спадкоємців, що прийняли спадщину, для оформлення права на спадщину.

Оскільки у позасудовому порядку встановлення данної обставини неможливо, просить встановити факт непроживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2021 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Полянчук С.О. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в заяві, прохали суд заяву задовольнити, вподальшому в судове засідання представник заявника не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог, викладених в заяві, у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Бердянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в котрій прохав справу розглянути за його відсутності.

Заінтерсована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в котрій зазначив, що обставини, викладені в заяві підтверджує, прохав справу розглянути за його відсутності.

Суд, заслухав заявника та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно свідоцтва про смерть від 21.12.2017 серія НОМЕР_2 , виданого Берддянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії свіоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 26.02.1997 та відмітки про сімейний стан у паспорті заявниці серія НОМЕР_4 , вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 26.02.1997, актовий запис № 81.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 18 серпня 1993 року, № 1823, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приватизовано квартиру АДРЕСА_1 .

Частина 3 ст. 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України).

Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі Закон) в осіб, які приватизували житло (квартиру, кімнату, будинок, далі житло), виникає право спільної власності.

Частиною 2 ст. 8 зазначеного Закону визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність. Відтак, Законом, так само, як і Цивільним кодексом України, установлюється альтернатива.

За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі ж спільної сумісної власності, частки взагалі не визначаються (ч. 1 ст. 368 ЦК України), але при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, кимсь із співвласників, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України).

Між спадкоємцями відсутній спір щодо рівності часток власників у праві власності на квартиру, вирішення цього питання в добровільному порядку не суперечить закону, ЦК України виходить із презумпції рівності всіх співвласників, будь то спільна часткова, чи спільна сумісна власність. Співвласники після смерті одного з них ставлять питання не про виділ їм часток в майні, а про оформлення права на цю квартиру як спадкоємців померлого. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

З аналізу вище наведеного вбачається, що коли свідоцтво видано співвласникам, які мають право спільної сумісної власності на приватизовану квартиру, й один з яких помер, то при оформленні його спадкоємцями права на спадщину враховується рівність часток співвласників цієї приватизованої квартири.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання № 3305 ві 07.05.2021 вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , були зареєстровані дванадцять осіб, у тому числі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Аналогічна інформація міститься у будинковій кнізи будинку АДРЕСА_2 .

Згідно із рішенням восьмої сесії Бердянської міської Ради Запорізької області VIІ скликання № 56 від 18.02.2016 року «Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів» до перйменування АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 09.07.2018, виданого Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_5 доводиться батьком ОСОБА_3 .

В ході судового розгляду встановлено, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_2 .

Дані обставини суду підтвердили свіддки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , допитані в судовому засіданні.

Підстав ставити під сумнів показання даних свідків у суду немає.

Судом досліджено матеріали спадкової справи № 66/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з яких слідує, що після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом.

Частина 1 ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміються у сукупності як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Отже, державна реєстрація сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Прав на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно зі ст. 315 ч. 2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином в судовому засіданні встановлено факт непроживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення його особистих майнових прав, в даному випадку отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Виходячи з вищевикладеного, суд дійщов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягаючою задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , - задовольнити повністю.

Встановити факт непроживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день йогопроголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Заявник: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 , АДРЕСА_5 .

Заінтресовані особи: Бердянська державна нотаріальна контора: вул. Грецька, буд. 31 , м. Бердянськ, Запорізька область.

ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_8 , АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення суду виготовлено 22 листопада 2021 року

Суддя Н. І. Черткова