Номер провадження: 22-ц/813/3782/21
Номер провадження: 22-ц/813/3783/21
Номер справи місцевого суду: 520/7337/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2020 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

04 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено - 01.07.2019 року, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «СТ «Домінанта»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 23.05.2017р. в м.Одесі, по проспекту Небесної Сотні сталася ДТП, внаслідок чого з вини водія автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 , було завдано механічних ушкоджень власнику автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 78 940,98 грн., із яких витрати на проведення авто товарознавчого дослідження і складання звіту № 1110 у сумі 1500 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000 грн., а також інші судові витрати у справі (т.1, а.с.123-125).

27.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження за даним позовом (т.1, а.с.79).

02.03.2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача у долученні до матеріалів справи висновку експерта №20-209 від 04.02.2020 року, у зв`язку з порушенням строків та вимог встановлених ст.83-84 ЦПК України (т.2, а.с.48-а).

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача з позовом погодився частково, надав відзив, в якому зазначив, що визнає позов тільки на 1000 грн. як франшизу, встановлену полісом АК №2561570, в іншій частині позову просив відмовити за його безпідставністю.

Третя особа, - ТДВ «СТ «Домінанта», яка була залучена до участі у справі ухвалою суду 16.12.2019 року (т.1, а.с. 233), не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди 43 360,67 грн., в якості моральної шкоди - 4000 грн., витрати по проведенню звіту експерта у сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн.

23 вересня 2020 року представник позивача надав клопотання про розподіл судових витрат. У заяві зазначив, що позивач поніс судові витрати, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7300 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7300 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2020 року, постановлення нового, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1000 грн. (у розмірі франшизи). Судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 768,9 грн. та витрати на складання звіту № 1110 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Меrcedes-Benz Vito 122CDI» в сумі 1500 грн. - розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України, в іншій частині вимог - відмовити.

Додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року заявник апеляційної скарги просив скасувати, прийняти постанову, якою у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7300 грн. відмовити у повному обсязі.

Крім того, витрати пов`язані зі складанням висновку експерта № 20-209 судової автотоварознавчої експертизи колісного транспортного засобу «Меrcedes-Benz Vito 122CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 від 04.02.2020 року у розмірі 4521,60 грн. - покласти на ОСОБА_2 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги по зазначеній справі.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 21.01.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

У зв`язку з цим, вимоги заявника апеляційної скарги про допуск до участі у справі його представника під час розгляду апеляційної скарги по справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, задоволенню не підлягають, оскільки заявлені безпідставно.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду - є 21.01.2021 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копії ухвал про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи від 09.11.2020 року, останні отримали належним чином і завчасно (т.2, а.с.118-121, 125-128).

Також слід зазначити, що зворотне повідомлення про повторне направлення на адресу ТДВ «СТ «Домінанта» вищевказаних копій ухвал суду повернулась на адресу суду 04.01.2021 року, з відміткою про те, що адресат відсутній за вказано. адресою (т.2, а.с. 129-130).

Враховуючи, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ «СТ «Домінанта» зареєстроване саме за тією адресою, куди направлялась поштова кореспонденція від Одеського апеляційного суду: м. Дніпро, вул. В. Макухи, буд. 1, у відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України поштова кореспонденція на адресу ТДВ «СТ «Домінанта» від Одеського апеляційного суду вважається доставленою (т.2, а.с.129-132).

Крім того, у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 25.12.2020 року по 05.02.2021 року, розпорядженнями щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 року та протоколами повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 року, суддя Гірняк Л.А. була замінена на суддю Сєвєрову Є.С. (т.2, а.с.133, 136-140).

Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалами суду від 18.01.2021 року (т.2, а.с. 141, 142) та відбувся 21.01.2021 року.

Колегією суддів також враховано, що 10.11.2020 року на адресу суду від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про прискорення розгляду справи (т.2, а.с.123-124).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2017 року в м. Одеса по проспекту м. Жукова, в районі ринку «Успіх», сталась ДТП,за участю двох автомобілів «Меrcedes-Benz Vito 122CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , та «Меrcedes-Benz Vito 109CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду від 04.10.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1, а.с. 35).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд дійшов обгрутованого висновку про те, що у скоєному ДТП винен відповідач ОСОБА_1 , а тому має відшкодувати потерпілому в ДТП, в даному випадку позивачу ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі, що перевищує ліміт відповідальності згідно страхового полісу ТДВ «СК «Домінанта».

При цьому, суд обгрунтовано виходив із того, що згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Також суд правильно вказав, що згідно полісу АК №2561370 автомобіль відповідача на час ДТП було застраховано в ТДВ «СК «Домінанта» і сума страхового ліміту склала 100 000 грн., франшиза 1000 грн., з яких позивачу відшкодовано 64 919 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 18.06.2019 року (т.1, а.с. 130).

Разом з тим, судом першої інстанції необгрунтовано взято до уваги Звіт про суму матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_2 , №1110 від 23.05.2017р., виконаного СПД ОСОБА_3 (т.1, а.с.9-19), і не взято до уваги Висновок судової автотоварознавчої експертизи №20-209 від 04.02.2020 року (т.2, а.с.9-16).

Так, як вбачається з матеріалів справи, Звітом №1110 від 23.05.2017р., виконаного СПД ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Мерседес», д/н НОМЕР_2 , становить 142 360,67 грн., яка є вартістю відновлювального ремонту без врахування втрати товарної вартості автомобіля. Вартість виконання звіту у сумі 1500 грн. сплачена позивачем (т.1, а.с.132).

Крім того, з матеріалів справи вбачається та вказано в оскаржуваному судовому рішенні, що 02.03.2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача і в даному випадку апелянта ОСОБА_1 у долученні до матеріалів справи висновку судової автотоварознавчої експертизи №20-209 від 04.02.2020 року у зв`язку з порушенням строків його надання та вимог, передбачених ст.ст. 83-84 ЦПК України (т.2, а.с.48а).

При цьому суд виходив із того, даний висновок був наданий відповідачем ОСОБА_1 з порушенням строків надання доказів у справі, оскільки підготовче судове засідання вже було закінчене.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, так як відповідач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Довбишев Д.О. були позбавлені можливості надати відповідні докази під час проведення попереднього судового засідання.

Так, як вбачається з матеріалів справи і було зазначено у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, про існування та розгляд справи судом відповідач дізнався 11.11.2019 року, після чого 14.11.2019 року ознайомився з матеріалами справи (т.1, а.с.169). Тобто, матеріали справи не мають належних і допустимих доказів отримання відповідачем або його представником судових повісток про виклик до суду до закриття підготовчого судового засідання.

Не отримано відповідачем ОСОБА_1 також і хвалу суду від 04.10.2019 року про закриття підготовчого судового засідання та судову повістку на 05.11.2019 року, оскільки вказані судові повістки повертались до суду з відміткою: «за закінченням строку зберігання», або невручення поштової кореспонденції з інших причин (т.1, а.с. 119, 120, 121, 122, 162, 163, 164, 165, 173, 174, 205, 206).

При цьому слід зазначити, що позивач звернувся до суду 04.04.2019 року, в подальшому усовував недоліки позовної заяви, та 01.07.2019 року подав уточнену позовну заяву (т.1, а.с. 123-125), однак матеріали справи не містять доказів щодо належного направлення та отримання відповідачем уточненої позовної заяви.

Згідно п.п. 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №752/11896/17-ц, провадження №14-507цс18, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (п. 31 постанови від 20.06.2018 року у справі №127/2871/16-ц).

Окрім того, згідно висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 21.11.2019 року по справі №337/1929/19, відмітка поштового відділення «адресат відсутній» також не є належним повідомленням Відповідача про час та місце розгляду справи.

Що стосується порядку направлення та вручення кореспонденції засобами поштового зв`язку, то він регламентується Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою КМУ від 05.03.2009 року (надалі - Правила).

Так, п. 93 Правил встановлено, що з використанням абонентської поштової скриньки доставляються, у тому числі, повідомлення про надходження поштових відправлень, які підлягають видачі в об`єкті поштового зв`язку та повторні повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень.За змістом п. 110 Правил, у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою «Повторне» або інформується за телефоном шляхом надіслання СМС-повідомлення (через Інтернет).

Пунктом 116 Правил передбачено, що у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Всі викладені обставини свідчать про те, що відповідач і апелянт по даній справі ОСОБА_1 , а також його представник адвокат Довбишев Д.О. з об`єктивних причин не могли приймати участь у розгляді справи, що пов`язано з їх неналежним сповіщенням про розгляд справи та неврученням кореспонденції суду.

При цьому, у судовому засіданні, що відбулось 04.10.2019 року, вирішувалось питання про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті, присутнім був лише представник позивача (т.1, а.с.153-154). Під час оголошення ухвали про призначення справи до розгляду по суті сторони також були відсутні, про що свідчить довідка суду (т.1, а.с. 155).

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 4 ст. 179 ЦПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Зі змісту цієї статті вбачається, що відзив по справі подається до розгляду справи посуті.

Проте, судом було поновлено строк та прийнято відзив апелянта ОСОБА_1 вже під час розгляду справи по суті, що відображено у протоколі судового засідання (т.1, а.с. 231-232). Тобто, судом першої інстанції фактично враховано той факт, що відповідач і апелянт ОСОБА_1 , а також його представник адвокат Довбишев Д.О. з об`єктивних причин не приймали участі у справі.

Надаючи до суду відзив на позовну заяву, відповідач і апелянт ОСОБА_1 звертав увагу на те, що поданий позивачем Звіт про вартість матеріальної шкоди, є необ`єктивним та не підтверджує дійсну вартість завданого матеріального збитку позивачу (т. 1, а.с. 178-183).

В якості доказів своїх доводів представником ОСОБА_1 - адвокатом Довбишевим Д.О. 20.11.2019 року було направлено адвокатський запит, в якому він просив провести автотоварознавче дослідження та визначити вартість матеріального збитку (матеріальної шкоди), завданої власнику автомобіля «Мерседес-Віто», д/н НОМЕР_3 станом на 23.05.2017 року, з урахуванням та без урахування фізичного зносу КТЗ (т.1, а.с.199).

На даний адвокатський запит була надана відповідь №1212-1 від 12.12.2019 року (т.1 а.с. 200), згідно якої суб`єкт оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 повідомив, що автотоварознавче дослідження не може бути проведено, оскільки автомобіль «Мерседес-Віто», д/н НОМЕР_3 відновлено і він не може бути наданий для огляду в пошкодженому стані. Оцінка без огляду може бути здійснена лише судовим експертом (т.1, а.с.200).

У зв`язку з цим, представником апелянта суду було подано клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи (т.1, а.с. 221-225).

Після переїзду ОНДІСЕ в інше місце свого знаходження - з вул. Ланжеронівська м. Одесі, буд. 21 на вул. Успенську, м. Одеси, буд. 83/85, 10.01.2020 року представник апелянта звернувся до державної експертної установи - Одеського Науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - ОНДІСЕ) із заявою про проведення судової автотоварознавчої експертизи у відповідності до ст. 106 ЦПК України (т.1, а.с. 244).

27.01.2020 року представнику апелянта було направлено рахунок №20-209 (33) від 23.01.2020 року на оплату судової автотоварознавчої експертизи по справі №520/7337/19 (т.1, а.с.245). Оплата за вказаним рахунком була здійснена 28.01.2020 року у сумі 4 521,60 грн. (т.1 а.с. 243).

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про те, що його звернення до ОНДІСЕ для отримання висновку експерта у порядку ст. 106 ЦПК України за замовленням учасника справи та оплата за судову автотоварознавчу експертизу були здійснені до наступного судового засідання, після отримання відповіді на адвокатський запит від суб`єкта оціночної діяльності від 12.12.2019 року, у якій зазначено про неможливість складення звіту спеціалістом, матеріалами справи не спростовані.

У наступному судовому засіданні, а саме 03.02.2020 року, після подання відзиву та отримання відповіді від суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , представник відповідача і апелянта ОСОБА_1 просив суд долучити до матеріалів справи вищенаведені заяву, направлену до ОНДІСЕ, рахунок та квитанцію про оплату за судову експертизу.

Згідно протоколу судового засідання від 03.02.2020 року вказані документи судом були долучені до матеріалів справи (т.1, а.с. 247).

При цьому, суд не вирішив усне клопотання представника відповідача і апелянта про поновлення процесуального строку на подання доказів (висновку експерта), жодним чином не зазначив в ухвалі суду від 02.03.2020 року про наявність/відсутність такого клопотання, мотиви його задоволення/відмови у задоволенні.

Крім того, представник відповідача і апелянта відмовився від раніше поданого клопотання про проведення експертизи, так як він вже звернувся до ОНДІСЕ для отримання висновку експерта у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України (за замовленням учасника справи) (т.1, а.с. 247).

13.02.2020 року від ОНДІСЕ представнику відповідача і апелянта було направлено висновок експерта №20-209 від 04.02.2020 року, який представник відповідача і апелянта - адвокат Довбишев Д.О. просив долучити до матеріалів справи в судовому засіданні від 02.03.2020 року, поновивши строк на подання доказів (т.2, а.с. 49).

При цьому за змістом ч.ч. 6-8 ст. 127 ЦПК України поновлення або відмова в поновленні процесуального строку є окремою процесуальною дією суду, за наслідками вчинення якої суд постановляє ухвалу.

Однак, ухвалою суду від 02.03.2020 року (т.2, а.с. 48-а) стороні відповідача було відмовлено у задоволенні заяви про долучення висновку експерта №20-209, з посиланням на те, що у висновку експерта відсутні дані щодо попередження експерта за ст.ст.354-355 КК України, якими не регулюється питання про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок, або відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, як того вимагає ч.7 ст. 102 ЦПК України. Крім того, суд виходив із того, що стороною відповідача порушено передбачені ст. 83 ЦПК України строки та порядок подання доказів, і вимоги ст. 103 ЦПК України щодо призначення відповідної експертизи, а тому суд не знайшов підстав для прийняття висновку експерта до розгляду судом.

Висновок суду щодо відсутності у висновку експерта інформації про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.354-355 КК України не грунтується на нормах ЦПК України та суперечить їм.

Разом з тим, як вбачається із вказаного висновку експерта, на його другому аркуші зазначено: «У відповідності зі ст. 106 (пункт 5) ЦПК України, висновок експерта підготовлено для подання до суду по цивільній справі №520/733 7/19, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України експерт обізнаний (наявний підпис експерта)» (т.2, а.с. 9-звор.).

Таким чином, під час складення висновку експерта було дотримано вимоги ч.7 ст. 102 ЦПК України та відповідно зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність у випадку складення завідомо неправдивого висновку.

Більше того, суд першої інстанції взяв за основу судового рішення не висновок експерта, а висновок спеціаліста, в якому між тим відсутнє відповідне попередження особи, що його склала, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що безпідставне неврахування судами під час ухвалення рішення доводів сторони, що є доречними, важливими, стосуються суті спору, призводить до порушення ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Котенко та інші проти України» заяви №2575/09 і 3 інші, від 20.06.2019 р.)

У даній справі, неврахування судом доводів відповідача і апелянта, а також його представника - адвоката Довбишева Д.О. вплинули на встановлення дійсних обставин справи та перешкодили суду винести законне, обгрунтоване та справедливе судове рішення.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993 року, заява №14448/88, § 33).

З огляду на викладені обставини, доводи заявника апеляційної скарги про те, що вищенаведені висновки суду та відмова у задоволенні заяви представника відповідача і апелянта щодо долучення висновку судової автотоварознавчої експертизи № 20-209 від 04 лютого 2020 року до матеріалів справи з мотивів пропуску строку, є надмірним формалізмом, обмеженням прав відповідача і апелянта, є обгрунтованими і підставними.

Також є обгрунтованими доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, адже доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3- рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, в здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

З огляду на викладені обставини, та враховуючи, що оскаржуване судове рішення по даній справі було ухвалено лише 23.09.2020 року, на думку колегії суддів, суд першої інстанції повинен був брати за основу саме висновок судової автотоварознавчої експертизи № 20-209 від 04 лютого 2020 року, а не Звіт спеціаліста - СПД ОСОБА_3 № 1110 від 23.05.2017 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом не було враховано, що відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи.

Статтею 7-1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Згідно ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Колегія суддів зазначає, що згідно вказаного висновку експерта №20-209 від 04.02.2020 рокувартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу «Меrcedes-Benz Vito 122CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 23.05.2017 року, станом на дату оцінки (дату огляду) 16.06.2017 року, визначається рівною 83 147,99 грн. (т.2, а.с.9-16).

Однак, суд в основу оскаржуваного судового рішення поклав наданий позивачем звіт, згідно якого станом на 23.05.2017 року вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого транспортному засобу, без врахування втрати товарної вартості автомобіля, складає 142 360,67 грн. (т.1, а.с.7-19).

Саме у зв`язку з тим, що ліміт відповідальності особи, винної у скоєнні ДТП, тобто відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 складав 100 000 грн., суд стягнув з відповідача на користь позивача 42 360,67 грн. а також франшизу у сумі 1000 грн., що разом складає 43 360,67 грн.

Однак, на думку апеляційного суду, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача і апелянта застрахована (т.1, а.с. 198), страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. на одного потерпілого та висновком експерта підтверджено вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, у розмірі 83 147, 99 грн., то різницю між дійсним розміром матеріального збитку (83 147,99 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (69 919 грн.) не повинен сплачувати відповідач ОСОБА_1 , оскільки його відповідальність була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», з лімітом відповідальності 100 000 грн. за завдану матеріальну шкоду.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що вартість матеріальної шкоди, яку суд взяв до уваги згідно Звіту спеціаліста № 1110, встановлена без урахування втрати товарної вартості автомобіля, що не відповідає дійсній сумі завданої матеріальної шкоди позивачу діями відповідача, а тому не може бути покладено в основу судового рішення.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом п.3 ч.1ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми.

У відповідності до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З підстав викладеного, слід дійти висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, враховуючи, що ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не залучено до участі у справі в якості відповідача, колегія суддів позбавлена можливості вирішувати питання про можливість стягнення залишку завданої матеріальної шкоди на користь позивача ОСОБА_2 з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта».

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 лише суму франшизи, яка складає 1000 грн.

Таким чином, сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1000 грн.

Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 4000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Дослідженими доказами та постановою судді Київського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення №520/6390/17 від 04.10.2018 року встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія - відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мерседес» д/н НОМЕР_1 , 23.05.2017 року по проспекту Небесної Сотні (Маршала Жукова) в м.Одеса, пошкоджено автомобіль «Мерседес» д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу.

У зв`язку з цими обставинами, було змінено уклад життя позивача у справі, він змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля і для вирішення питання про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди. Тобто у зв`язку з викладеними обставинами, позивачу неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яку суд обгрунтовано визначив у розмірі 4000 грн., що на думку колегії суддів є достатньою сумою для відшкодування позивачу завданих моральних страждань. При цьому колегія суддів вважає, що вказаний розмір моральної шкоди повністю буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає чине законодавство, а також зазначено в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №205/5260/16.

Разом з тим, рішення Київського районного суду и. Одеси від 23.09.2020 року підлягає скасуванню, оскільки як було вказано вище, третя особа - ТДВ «СТ «Домінанта» не була належним чином сповіщена про час і місце судового засідання, оскільки поштова кореспонденція, направлена на їх адресу від суду першої інстанції, постійно поверталась до суду без вручення (т.1, а.с.250-250а, т.2, а.с. 53-54, 62-63, 67-68, 74-75).

Таким чином, на користь позивача ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 1000 грн. завданої матеріальної шкоди і 4000 грн. - моральної, що в загальній сумі складає 5000 грн., і в свою чергу складає 6,46 % від заявлених уточнених позовних вимог у сумі 77440,98 грн. (т.1, а.с.125).

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим, та у відповідності до ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності розподілення судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 49,67 грн., що складає 6,46 % від суми судового збору, який сплатив позивач при пред`явленні позову у сумі 768,90 грн. (т.1, а.с.1-2).

Що стосується витрат на правову допомогу у сумі 7300 грн., які позивач просив стягнути з відповідача, то колегія суддів зазначає, що згідно заяви про вирішення питання про розподіл судових витрат, договору про надання правової допомоги № 236/1 від 12 травня 2020 року, додаткової угоди № 1 до вказаного договору, акту приймання-передачі виконаної роботи № 1 від 23 вересня 2020 року, квитанції про сплату судових витрат (т.2, а.с.76-80), розподілу підлягають лише витрати у сумі 5625 грн., так як 13.05.2020 року адвокат Губський А.В. участі у судовому засіданні не приймав (т.2, а.с.61).

З підстав викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені за надання правової допомоги грошові кошти в сумі 363,37 грн., що складає 6,46% від 5625 грн.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги про необхідність повної відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, так як із матеріалів справи вбачається, і не спростовується заявником апеляційної скарги, що саме адвокат Губський А.В. приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, у тому числі в судових засіданнях, які ним не зазначені в заяві про вирішення питання про розподіл судових витрат.

Сплачені судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження спеціалістом - СПД ОСОБА_3 у сумі 1500 грн. (т.1, а.с.132), також підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача пропорційно від задоволених позовних вимог, а тому становлять суму 96,90 грн., що складає 6,46% від сплачених 1500 грн.

Витрати відповідача, які ним понесені за сплату проведеного експертного дослідження № 20-209 від 04.02.2020 року у сумі 4 521,60 грн. (т.1, а.с.243), підлягають також розподілу між сторонами пропорційно від задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 4 229,50 грн., що складає 93,54 % від сплаченої суми (100% - 6,46%).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 1153,40 грн. (т.2, а.с.91). У зв`язку з цим та у відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 1078,89 грн., що складає 93,54 % від сплаченої суми за подання апеляційної скарги (100% - 6,46%).

Що стосується додаткового рішення, то колегія судів зазначає, що оскільки оскаржуване основне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року, у тому числі в частині розподілення між сторонами судових витрат, підлягає скасуванню, то додаткове рішення, яким також були розподілені між сторонами судові витрати, втрачає силу, як то передбачено ч.6 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2020 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 рокускасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , завдану матеріальну шкоду у сумі 1000 грн. (одну тисячу гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , завдану моральну шкоду у сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 49,67 грн. (сорок дев`ять гривень 67 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , витрати на проведення автотоварознавчого дослідження спеціаліста і складання Звіту № 1110 в сумі 96,90 грн. (дев`яносто шість гривень 90 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 363,37 грн. (триста шістдесят три гривні 37 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 4229,50 грн. (чотири тисячі двісті двадцять дев`ять гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1078,89 грн. (одна тисяча сімдесят вісім гривень 89 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова