Справа № 2-5600/11
Провадження № 6/638/327/21
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі судових засідань: Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Дзержинського районного суду м. Харкова заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Есаймент» про заміну стягувача правонаступником у виконавчих провадженнях у цивільній справі за позовом ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного процесуального строку по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дзержинським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення по справі № 2-5600/11 від 23.03.2013 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» суми заборгованості за кредитним договором з фізичною особою № 014/8088/2/10675 від 25.02.2008р., у загальному розмірі 160 175,24 дол. США, що є еквівалентом по курсу НБУ 1 280 280,69 грн.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова із заявою про заміну стягувача правонаступником у виконавчих провадженнях у цивільній справі за позовом ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи це тим, що 12.01.2021 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого ПАТ «Фідобанк» відступив ТОВ «ФК «Есаймент» право вимоги за відповідними договорами, до яких зокрема входять права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.02.2008 року, стягнення заборгованості за яким було предметом розгляду у цивільній справі №2-5600/11 з метою відповідних виконавчих проваджень.

Вказує, що у заявника відсутні відомості щодо факту видачі та пред`явлення виконавчих документів з виконання зазначеного рішення суду.

Сторони у судове засідання не з`явились. Заява про заміну сторони виконавчого провадження містить клопотання про її розляд без представника заявника.

Суд, дослідивши надані заявником докази, вважає заяву такою, у якій слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1,2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного чи приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2013 року по справі № 2-5600/11 від, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» суму заборгованості за кредитним договором з фізичною особою № 014/8088/2/10675 від 25.02.2008р., у загальному розмірі 160 175,24 дол. США, що є еквівалентом по курсу НБУ 1 280 280,69 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.11.2019 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного процесуального строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. Судом встановлено, що 14.06.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова видані виконавчі листи №2-5600/2011. 24.02.2014 року відкрито виконавчі провадження №42219022; №42218597; №47537972; №47538404. 29.07.2015 року винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчих провадженнях №47537972; №47538404. Заявник вказує, що виконавчі листи та постанову про повернення виконавчого документа отримано лише 15.02.2018 року, що дійсно підтверджується матеріалами заяви. Однак з моменту отримання виконавчих листів та постанови про повернення виконавчих документів (з 15.02.2018 року) і до моменту звернення до суду з клопотанням про заміну стягувача та про поновлення строку заявник звернувся 25.10.2019 року, тобто через один рік та вісім місяців.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч.5 ст.29 вищевказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ч.5 ст. 37 згаданого Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 911/3411/14.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року)».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73).

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, також зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

Якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми.

У випадку, коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

Судом досліджено копії договорів №GL1N319233 від 12.01.2021 року, який передбачає правонаступництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Есаймент» належних ПАТ «Фідобанк» права вимоги до боржників за кредитними договорами (у тому числі №014/0888/2/10675 від 25.02.2008 року, укладеного між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 та договору купівлі-продажу майнових прав №GL1N319233 від 12.01.2021 року.

При цьому як вбачається із рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23.03.2013 року саме ПАТ «Ерстебанк» мав статус стягувача у спірних відносинах із боржниками ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , що виникли з підстав невиконання обов`язків щодо несплати кредитних коштів, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме ПАТ «ФІДОБАНК» є правонаступником ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», відтак у подальшому ставиться під сумнів наявність правових підстав для виникнення правовідносин правонаступництва між ПАТ «Фідобанк» та «Фінансова компанія «Есаймент».

Вказане підтверджується зокрема тим, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного процесуального строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями ст. 442 ЦПК України, ст.ст. 11,12, 29, 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив :

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного процесуального строку відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Суддя