Провадження №2/263/561/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

при секретарі Ковальовій О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог позову зазначила, що 24.12.2004 року між позивачкою та Донецькою обласною організацією Соціалістичної партії України біло укладено договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Альпако М.Ю. Дарована квартира належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольского нотаріального округу Пожидаєвою В.О. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 24.01.2020 року вказаний договір дарування було визнано недійсним. 17.03.2020 року позивачка звернулась з письмовою заявою до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно з приводу скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі зазначеного рішення, проте отримала відмову, оскільки дане рішення суду не дає змоги встановити набуття, зміну, припинення речових прав. Таким чином, оскільки державний реєстратор відмовив у визнанні за позивачкою права власності на оспорювань квартиру, позивачка звернулась до суду із даним позовом. Враховуючи викладене, просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року задоволено клопотання позивачки про заміну відповідача по справі.

Від позивачки ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні правовідносини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)визнання права;

2)визнання правочину недійсним;

3)припинення дії, яка порушує право;

4)відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обов`язку в натурі;

6)зміна правовідношення;

7)припинення правовідношення;

8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)відшкодування моральної(немайнової) шкоди;

10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеного цим кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК, право власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст.392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Як вбачається з договору дарування від 24.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., ОСОБА_1 подарувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 Донецькій обласній організації Соціалістичної партії України.

Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 24.01.2020 року у справі №263/15365/19 зазначений договір дарування було визнано недійсним.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №412836 від 03.12.2004 року, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Пожидаєвою В.О., набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням №51662094 від 17 березня 2020 року про відмову у скасуванні державний реєстратор прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області відмовив у скасуванні запису про державну реєстрацію речового права на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивчкою права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 141, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.60, 328, 334, 386 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А.Шевченко