Справа № 727/7765/20
Провадження № 2/727/59/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Літвінова О.Г.

при секретарі судового засідання Заверуха Б.В.

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ОСОБА_1 є власником 1/3 квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності.

Співвласником іншої частини житлового приміщення є ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що відносини з відповідачкою не склалися, спільно проживати бажання не мають, а тому позивач вважає за необхідне припинити своє право власності на частку у спільному майні шляхом стягнення грошової компенсації.

Згідно звіту про оцінку майна №3077 ринкова вартість квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , становить 629755 (шістсот двадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять грн..) Таким чином, вартість 1/3 вказаної квартири становить - 209918 (двісті дев`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень).

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири, що розташована у АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, від неї та її представника до суду надійшли письмові пояснення відповідно до яких просили провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позовній заяві.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індекс номеру витягу 26063460 від 27.04.2014 року ОСОБА_1 є власником 1/3 квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , а також відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індекс номеру витягу 126125713 від 02.06.2018 року, ОСОБА_2 є власником 2/3 квартири, що розташована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 359 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що сторони не досягли між собою згоди про порядок володіння та користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю та позивач бажає позбутись своєї частки у спільному майні. Отримавши від відповідача відповідну грошову компенсації.

Відповідно до звіту № 3077 від 17.06.2020 року, ринкова вартість спірної квартири становить 629 755 грн., а отже вартість 1/3 частини вказаного нерухомого майна становить 293359,50 грн., разом з тим відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індекс номеру витягу 126125713 від 02.06.2018 року, ОСОБА_2 є власником 2/3 квартири, що розташована у АДРЕСА_1 .

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Як вбачається з правового висновку Верховного суду України сформованого 13.01.2016 року у справі №6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами спроможність відповідача виплатити їй компенсацію в сумі 209918 грн. в рахунок визнання за відповідачем права власності на частку у спірній квартирі, а також те, що така виплата для відповідача не становитиме надмірний тягар. Крім цього, відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог.

При цьому в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивачки про те, що відповідачка чинить їй перешкоди в користуванні спірним майном, а наявність тимчасових конфліктних ситуацій між позивачем та відповідачем не дає суду підстав вважати що це є перешкода в користуванні майном.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про не спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно та це становитиме для неї надмірний тягар, а тому в позові слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 328, 35, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст.352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом 30 - ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: