Справа № 2-123/2009
Провадження № 4-с/529/9/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючої - судді Петренко Л.Є.,

секретаря Федотченка С.Ю.,

за участю представника скаржника адвоката Джумелі Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,-

встановив:

03.11.2021 через засоби поштового зв`язку скаржник направив до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця, яка надійшла до суду 05.11.2021.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2009 задоволено позовні вимоги АКБ «Форум» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та нього заборгованість за кредитним договором в сумі 133 101,19 грн. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся до виконання у ВДВС, останній раз у лютому 2015 р. Постановою державного виконавця від 02.02.2015 накладено арешт на все нерухоме майно, яке йому належить, а 26.06.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у власності майна на яке може бути звернуто стягнення. Після цього виконавчий лист не пред`являвся до виконання.

16.09.2021 він звернувся з клопотанням до Київського ВДВС у м.Полтава про зняття арешту з майна, яким просив зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 46288943, але 30.10.2021 отримав відповідь в якій повідомлено, що арешт може бути знятий за рішенням суду, тобто фактично йому відмовлено в знятті арешту.

Посилаючись на те, що на даний час стягувач ПАТ «Банк Форум» припинено, як юридичну особа та те, що закінчився строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, просить визнати неправомірною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови від 02.02.2015 та зобов`язати Київський ВДВС у м.Полтаві провести виконавчі дії по зняттю арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 46288943.

08.11.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі і справа призначена до розгляду.

Представник скаржника адвокат Джумеля Н.Г. в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав у ній зазначених. Вказала, що оскільки закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач як юридична особа припинена, а арешт накладається виключно з метою реального виконання рішення, вважає, що державним виконавцем допущена бездіяльність щодо незняття арешту з майна скаржника.

Представник Київського ВДВС у м.Полтаві в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату судового розгляду належним чином.

Представник стягувача - ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника скаржника адвоката Джумелю Н.Г., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2009 стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість в розмірі 133 101,19 грн.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 02.02.2015 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-123/2009 від 06.11.2009.

Також постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 02.02.2015 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить.

Постановою державного виконавця від 26.06.2015 виконавчий лист № 2-123/2009 від 06.11.2009 повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови, оскільки у ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник за адресою реєстрації та вказаною у виконавчому листі фактично не проживає, рухоме та нерухоме майно відсутнє, а розшук такого майна виявився безрезультатним, а відомості щодо джерел отримання доходів у ДПС, УПФ не значаться. Визначено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 26.06.2016.

16.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Київського ВДВС у м.Полтаві із клопотанням про зняття арешту з майна на яке йому надана відповідь від 07.10.2021, якою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Вказану відповідь скаржник отримав 30.10.2021.

Як вбачається з листа Київського ВДВС у м.Полтаві, від 11.11.2021 згідно даних АСВП повторно вказаний виконавчий лист на виконання не пред`являвся. Виконавче провадження № 46288943 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12.09.2018 звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 про що державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна від 20.09.2018, а саме з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, який був чинним на час здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2009 в справі № 2-123/2009, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV визначала, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 5, 6 вищевказаної статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Частиною 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення) було визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення) було визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що саме закінчення виконавчого провадження було єдиною підставою для того, щоб скасувати вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Як вбачається із матеріали справи відсутні дані про те, що державний виконавець виносив постанову про закінчення виконавчого провадження по даному виконавчому провадженню, внаслідок чого у нього не було правових підстав для скасування примусових заходів, прийнятих під час примусового виконання рішення.

Відомості про сплату ОСОБА_1 суми грошових коштів, стягнутих за рішенням суду в сумі 133 101,19 грн. грн. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18), що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».

Також, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відмовляючи у скарзі боржника, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про те, що державний виконавець відмовляючи у знятті арешту з майна боржника діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження не є закінченим, а рішення суду є невиконаним, що заявником не оспорюється. При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».

Отже, враховуючи викладене при поверненні виконавчого документа стягувачу у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не існує правових підстав для цього і на даний час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи представника скаржника щодо закінчення строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання та припинення стягувача як юридичної особи є неспроможними та не можуть бути достатніми підставами для визнання дій державного виконавця неправомірними, оскільки не виключається можливість відступлення права вимоги стягувачем іншій фінансовій установі, до моменту припинення юридичної особи, та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа на виконання.

Встановивши, що підстави для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 02.02.2015 відсутні, суд вважає, що неправомірна бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС у м.Полтаві щодо не зняття арешту з нерухомого майна скаржника відсутня, тому у задоволені скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259-261, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 17.11.2021

Головуюча: Л.Є. Петренко