Провадження № 2/727/465/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретаря судового засідання Семенишин І.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ЧМР Немилостивий І.В.

третя особа на стороні відповідача

без самостійних вимог ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до відповідача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування (площа Центральна, 1, м.Чернівці), треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про повернення матері малолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення матері малолітніх дітей.

В позові посилаються на те, що вона ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.11.2019 року у справі №727/7629/19, від неї відібрано її малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без позбавлення батьківських прав.

Вказує, що підставою відібрання від неї дітей стало неналежне виконання батьківських обов`язків відносно дітей. А саме, під час інспектування встановлено, що квартира складається із двох кімнат, є достатньо місця для дозвіллі, навчання, сну, проте гігієнічно-санітарний стан приміщення незадовільний (брудно, розкидані речі, забруднена постільна білизна), приміщення потребує косметичного ремонту. Також зазначено, що вона мала намір реалізувати нерухоме майно за місцем реєстрації дітей, що не піклується належним чином про фізичний розвиток дітей, не цікавиться їх здоров`ям, не створила належні умови для проживання та виховання своїх дітей, чим створює загрозу життю та здоров`ю дітей. Також зазначено і те, що вона періодично лікується в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та проживає з різними співмешканцями.

Позивач вказує, що після відібрання в неї дітей, вона стала на шлях виправлення, її спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дітей немає та більше не буде, і вона в змозі належним чином виховувати своїх дітей і захищати їх права та інтереси. Причини, по яких в неї було відібрано дітей на сьогоднішній день відпали.

Так, відповідно до акту обстеження житлових умов від 13.11.2020 року, виданого приватним підприємством «Ремжитлосервіс», встановлено, що сім`я складається із чотирьох чоловік, з яких одна доросла та троє дітей, житлова площа квартири становить 28 м2, та складається із двох кімнат.

На підтвердження того, що вона стала на шлях виправлення, вона зробила ремонт у квартирі, щоб діти мали гідні умови для проживання. У зв`язку з чим вона 10.11.2020 року звернулась із заявою до служби у справах дітей Чернівецької міської ради про проведення обстеження житлово-побутових умов, але станом на день звернення з позовом до суду, служба у справах дітей так до її помешкання і не прийшла, жодних обстежень не проводила і відповідно жодних актів не складала.

Відповідно до характеристики, виданої ПП «Ремжитлосервіс» на її ім`я від 11.11.2020 року, встановлено, що на даний час скарг від мешканців будинку за місцем її проживання, не надходило.

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого Чернівецьким обласним наркологічним диспансером від 05.11.2020 року на її ім`я, встановлено, що ознак наркології на момент огляду не виявлено.

Позивач в позові зазначає, що відповідно до заключення ЛКК №997 від 17.11.2020 року виданого Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею, встановлено, що за станом психічного здоров`я протипоказів для виконання материнських обов`язків в неї немає.

Також, станом на 13.11.2020 року вона, ОСОБА_1 на профілактичному обліку в інформаційній підсистемі «Особа» Інформаційного порталу Національної поліції не значиться.

Позивач вказала, що офіційно не працевлаштована та у зв`язку із ситуацією пов`язаною із СОVID-19, офіційно працевлаштуватись на даний час вкрай важко, тому змушена працювати не офіційно, для того, щоб забезпечити своїх дітей всім необхідним, в тому числі одягом та продуктами харчування. На сьогоднішній день працює неофіційно касиром торговельного залу у ФОН ОСОБА_8 та отримує заробітну плату.

Зазначила, що з часу відібрання в неї дітей, вона постійно (приблизно один раз на 7-8 днів) відвідує їх за місцем тимчасового перебування. Спілкується як особисто, так і за допомогою мобільного зв`язку із опікуном малолітніх дітей, де цікавиться їх здоров`ям, поведінкою, навчанням. Спілкується за допомогою мобільного зв`язку і зі своїми дітьми. Під час відвідування дітей приносить їм потрібний одяг, іграшки та інше. Зі слів її дітей, останні хочуть і мають бажання проживати з нею як і раніше.

Просить повернути їй матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судові витрати по справі просила покласти на неї.

Ухвалою судді від 01 грудня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с.32).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Залучено до участі у справі третю особу - ОСОБА_4 (а.с.51-52).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, вказала, що вона дуже хоче забрати своїх дітей, що від тоді як забрали у неї дітей, вона стала на шлях виправлення, вона буде належним чином виконувати свої материнські обов`язки, просила позов задовольнити.

Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ЧМР - Немилостивий І.В. в судовому засіданні вказав, що в органу опіки і піклування є деякі сумніви з приводу того, що позивач в повній і належній мірі буде виконувати свої материнські обов`язки, однак не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4 до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність (а.с.61).

Свідок ОСОБА_10 , будучи приведеним до присяги та попередженим під розписку про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України в судовому засіданні пояснив, що він є співмешканцем позивачки. В квартирі де вони проживають ним зроблений ремонт, є всі умови для проживання та виховання дітей.

Свідок ОСОБА_11 , будучи приведеною до присяги та попередженою під розписку про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивачки, знає її як хорошу, спокійну, працьовиту людину, вважає, що їй необхідно повернути дітей, оскільки позивачка виправилась, зробила в квартирі ремонт і може в повній мірі виховувати дітей.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , відібраної адвокатом Москалюк Н.М. в порядку ст.20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що ОСОБА_1 , за місцем свого проживання зробила косметичний ремонт, придбала нові меблі для дітей, в квартирі чисто, речі акуратно складені, наявні продукти харчування. ОСОБА_12 характеризує позивачку як спокійну, ввічливу, працьовиту людину, яка в повній мірі може виховувати дітей (а.с.15).

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 листопада 2019 року, позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки і піклування, який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено. Відібрано малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав. Стягувато з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 30.10.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 900,00 (дев`ятсот) гривень на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.07.2019 року до досягнення дітьми повноліття.

З вказаного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці вбачається, що підставою відібрання в неї дітей стало неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно дітей. А саме, з акту обстеження житлово-побутових умов від 04.11.2019 року, було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 знаходиться на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат. Санітарний стан квартири задовільний, зроблено косметичний ремонт, прибрано. В дітей наявні місця для сну. Однак, гігієнічно-санітарний стан приміщення незадовільний (брудно, розкидані речі, забруднена постільна білизна), приміщення потребує косметичного ремонту. Також зазначено, що позивачка мала намір реалізувати нерухоме майно за місцем реєстрації дітей, що не піклується належним чином про фізичний розвиток дітей, не цікавиться їх здоров`ям, не створила належні умови для проживання та виховання своїх дітей, чим створює загрозу життю та здоров`ю дітей. Також зазначено і те, що вона періодично лікується в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та проживає з різними співмешканцями.

Судом встановлено, що відповідно до Акту обстеження житлових умов №237 від 13 листопада 2020 року, виданого приватним підприємством «Ремжитлосервіс», житлова площа за адресою АДРЕСА_1 складається з двох кімнат і становить 28 м2, сім`я складається із чотирьох осіб: троє дітей і мати (а.с.10).

Відповідно до характеристики, виданої ПП «Ремжитлосервіс» № 218 від 11 листопада 2020 року на ім`я позивачки, встановлено, що на даний час скарг від мешканців будинку за місцем її проживання, не надходило (а.с.11).

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого Чернівецьким обласним наркологічним диспансером від 05.11.2020 року №553722, встановлено, що у ОСОБА_1 ознак наркології на момент огляду не виявлено (а.с.14).

Згідно листа Чернівецького обласного наркологічного диспансеру №287 від 06.11.2020 року, інформація відносно ОСОБА_1 відсутня (а.с.13).

Відповідно до заключення ЛКК №997 від 17.11.2020 року виданого Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею, встановлено, що за станом психічного здоров`я у ОСОБА_1 , 1984 року народження, протипоказів для виконання материнських обов`язків немає (а.с.12).

Згідно листа управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області від 13.11.2020 року, ОСОБА_1 станом на 13 листопада 2020 року на профілактичному обліку в інформаційній підсистемі «Особа» Інформаційного порталу Національної поліції не значиться (а.с.17).

Крім цього, наданими показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та прилученими позивачем фотознімками (а.с.15, 19-30) підтверджено те, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання зробила косметичний ремонт, придбала нові меблі для дітей, в квартирі чисто, речі акуратно складені, наявні продукти харчування.

Згідно до Акту обстеження житлових умов від 27 листопада 2020 року, виданого службою у справах дітей Чернівецької міської ради, житлова площа за адресою АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, коридор, кухня, ванна кімната, вбиральня. Наявні всі зручності. Квартира приватизована, санітарний стан задовільний, зроблений частково ремонт. Для виховання розвитку та проживання дітей створені умови. Для дітей виокремлена одна кімната, є місце для сну, підготовки уроків. За даною адресою постійно проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (співмешканець) Акт підписаний членами комісії: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.62).

Відповідно до довідки про доходи виданої співмешканцю позивачки ОСОБА_10 від 09.11.2020 року, останній працює в ТДВ «Чернівецька пересувна механізована колона №76», його середній місячний дохід складає - 12 000 гривень (а.с.63).

Як встановлено в судовому засіданні позивачка працює і отримує дохід не офіційно, що підтвердили в судовому засіданні свідки.

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

При цьому, згідно позовної заяви та як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з моменту відібрання в неї дітей зробила висновки, повністю змінила своє життя, переосмислила його, зрозуміла, що діти для неї є усім сенсом її життя та мають бути разом з нею.

Також, на час звернення до суду позивачка не офіційно працює та має дохід, а також її співмешканець працює офіційно і отримує заробітну плату, що, на думку позивачки, дасть їй змогу утримувати та матеріально забезпечувати дітей.

Крім того, позивачка не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, зробила для себе належні висновки, нею здійснено косметичний ремонт в квартирі, для дітей відведена одна кімната, наявні місця для сну та для підготовки уроків.

Відповідно до частини 4 статі 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому, орган опіки та піклування в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що відпали обставини, які стали підставою для відібрання дітей у матері та дітей може бути повернуто матері.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 19, 181 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , задовольнити.

Повернути матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині повернення дітей на підставі пункту 5 частини 1 статті 430 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

СУДДЯ : О.В.Семенко