Провадження № 2/127/3417/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів, за яким 16.04.2021 року позивач ОСОБА_1 надала в позику грошові кошти в сумі 111836,80 грн.

Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась повернути позику не пізніше 31.07.2021 року. Цей строк повернення позики сплив.

Між сторонами не було підписано жодного іншого договору або додаткової угоди до договору позики щодо продовження строку користування грошовими коштами.

З метою досудового врегулювання позивач звернулася до відповідача з листом - повідомленням про повернення позики, яким вимагала повернення вказаних грошових коштів позики, проте відповідач кошти не повернула.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та згідно заяви про зменшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь борг по договору позики в розмірі 83696,10 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що відповідач їй сплатила заборгованість за договором позики у розмірі 14070,35 грн., а тому загальна заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 69625,75 грн. (83696,10 грн. - 14070,35 грн.)

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Судом встановлено, що 16.04.2021 року ОСОБА_2 відповідно до договору позики грошових коштів отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 111836,80, що за курсом НБУ на день укладання цього договору еквівалентно 4000 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язалась повернути грошові кошти не пізніше 31.07.2021 року.

Однак відповідач зобов`язання по сплаті суми позики не виконав.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню.

У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінально-вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлені: законом (стаття 192 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Зобов`язання по поверненню позивачу суми позики у повному обсязі мало бути виконане відповідачем не пізніше 31.07.2021 року, проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконала. Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики, згідно заяви про зменшення позовних вимог, а також те, що відповідач сплатила позивачу частину суми у розмірі 14070,35 грн., що підтверджується копією квитанції № ICKTL0817OHNAO.1 від 17.06.2021 року, становить 69625,75 грн., що не заперечується сами відповідачем.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№ 6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 (№ 6-50цс16) зроблений правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. А отже, в матеріалах справи є не лише докази укладення договорів, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення боргу в розмірі 69625,75 грн., підлягають задоволенню, так як вони знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні, і також не оспорюється відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо передачі грошових коштів, є позикою, письмова форма розписки якої є доказом не лише факту його укладення, а й передачі грошової суми позичальнику і з врахуванням не надання відповідачем належних і достатніх доказів, які б підтвердили безгрошовість укладеного договору, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України зважаючи, що позов задоволений, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1572,36 грн.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 178, 191, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 16.04.2021 року в сумі 69625 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1150 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) гривні 26 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя