ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року

м.Суми

Справа №591/6670/17

Номер провадження 22-ц/816/138/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

відповідачки - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав до суду позов про встановлення факту батьківства. Свої вимоги мотивував тим, що з 23 липня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_1 . З вересня 2014 року ОСОБА_1 проживала разом з ним у Лівані, а після того як завагітніла, вона повернулася до України народжувати. 16 червня 2015 року за запрошенням дружини він приїхав в Україну на пологи, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 . Стверджує, що забирав дружину з дочкою з пологового будинку, придбавав речі для дитини та допомагав матеріально. Однак, коли згодом він попросив у відповідачки свідоцтво про народження дочки, то вона йому повідомила, що їх шлюб розірвано ще у 2012 році та він не має батьківських прав на дитину.

Оскільки відповідач на час реєстрації дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебувала в зареєстрованому шлюбі, тому відомості про батька дитини внесені зі слів матері, відповідно до ст. 135 СК України.

У липні 2016 року ним було подано позов про встановлення батьківства, проте у зв`язку з тим, що вони з відповідачкою досягли на той час згоди на мирне врегулювання спору, зокрема вона погодилася не чинити перешкоди спілкуванні з дитиною, позовна заява була залишена без розгляду.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відмовляється в добровільному порядку вносити зміни до актового запису про народження дочки та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідач просив суд встановити його батьківство відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 05 листопада 2020 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03 квітня 2020 року у цій справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції факт батьківства позивача визнано за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, а надані позивачем фотокартки та довідка ліванського лікаря такими доказами не являються. Стверджує, що подружні стосунки з позивачем були припинені, у зв`язку з чим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2012 року укладений між ними шлюб було розірвано. У подальшому вони з позивачем підтримували товариські стосунки, а народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_6 не має жодного відношення до позивача.

Наголошує на тому, що коли б позивач дійсно був біологічним батьком її дитини, то саме б він був вказаний в графі батька в актовому запису про народження.

Крім того, вказує на те, що справа була розглянута судом першої інстанції за її відсутності, а про час та місце судового засідання вона не повідомлялася, тому її право на судовий захист було порушено. Оголошення на сайті про її виклик до суду не є доказом про її сповіщення про дату судового засідання, так як суду була відома адреса реєстрації її місця проживання, проте судових повісток про виклик до суду вона не отримувала. Більш того, в квітні 2020 році в Україні було запроваджено карантин і вона не мала можливості прибути в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 23 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4 том 1).

29 лютого 2012 року Зарічним районним судом м. Суми ухвалено рішення про розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 липня 2010 року, актовий запис №844.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася дочка - ОСОБА_5 , батьком якої в актовому записі про народження зазначено зі слів матері, відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 17 том 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2012 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 серпня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 18-19 том 1).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 липня 2010 року Відділом РАЦС Сумського міського управління юстиції, актовий запис №844 (а.с. 21-22 том 1).

Листом від 03 червня 2016 року начальник Ковпаківського районного у м. Суми відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції за результатами розгляду заяви адвокат Вакули В.М. повідомив, що внесення змін до актового запису про народження малолітньої дитини можливо бути проведено лише за заявою її батьків або на підставі рішення суду (а.с.20 том 1).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Тобто, з вказаної норми слідує, що для визнання батьківства щодо дитини, яка народилася під час перебування чоловіка та жінки в шлюбі достатньо встановити, що вона:

1) зачата подружжям та народжена в період шлюбу;

2) зачата жінкою і чоловіком, яке не перебували на час зачаття у шлюбі, але на момент народження дитини, шлюб між ними було зареєстровано.

За змістом ст.ст. 133, ч. 1 ст. 135 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина була народжена під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є правові підстави для визнання позивача батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості , що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини . Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до вимог передбачених ст.128 Сімейного кодексу України, за рішенням суду може визнаватися батьківство щодо дитини лише від батьків, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, є , зокрема, і рішення суду про визнання батьківства ( материнства), усиновлення (удочеріння) , про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька ( матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення ( удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним , установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про знесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам закону.

Зокрема, відповідно положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту, який обрав позивач про визнання його батьком дитини на підставі рішення суду в порядку передбаченому ст.128 Сімейного кодексу України не є належним способом захисту його порушеного права, оскільки як було встановлено судом , на день звернення його з даним позовом до суду вже було скасоване рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 лютого 2012 року , яким розірвано шлюб між сторонами у справі і справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Шлюб між сторонами, укладений 23 липня 2010 року , було розірвано лише на підставі рішення Зарічного районного суду м.Суми від 30 серпня 2016 року, а отже дитина позивачки, яка народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається такою, що народжена у шлюбі , а тому її походження визначається відповідно до вимог передбачених ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України за якою дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

За таких підстав, належним способом захисту порушеного права буде звернення позивача із позовом до суду про встановлення неправильності в актовому записі про народження дитини в графі «батько» із зазначенням у судовому рішення про внесення його як батька дитини у даний актовий запис.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 січня 2021 року

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

В.І. Криворотенко