КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/3512/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року в складі судді Колдіної О. О.,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА») про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.09.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №012087/4605/0000002/ (далі- договір страхування), за умовами якого було застраховано належний позивачеві транспортний засіб марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застраховані ризики: а)незаконне заволодіння, б) ДТП, в)протиправні дії третіх осіб, г)стихійне лихо, д)пожежа, е)інші випадки; франшиза за ризиком «незаконне заволодіння» - 1% від страхової суми; строк дії договору з 05.09.2017 по 04.09.2018.

Позивач на підставі п.14.4 договору страхування допустив ОСОБА_2 до керування транспортним засобом марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому вказаний транспортний засіб у користування вказаної особи не передавався.

21.05.2018 невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Цього ж дня водій ОСОБА_2 повідомив відповідача про викрадення застрахованого транспортного засобу та звернувся до органів поліції з відповідною заявою.

19.09.2018 ПрАТ «СК «УНІКА» повідомило про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, обґрунтовуючи свій висновок тим, що у порушення вимог п. 12.3.2. договору страхування, позивач не повідомив про передачу у користування транспортного засобу.

Посилаючись на вказані обставини, передчасність висновку страховика про передачу застрахованого транспортного засобу в користування іншій особі, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування - 502 882,31 грн та пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування - 6 638,05 грн за період з 04.10.2018 по 12.02.2019.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року вказаний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідач на підтвердження обставин передачі застрахованого транспортного засобу в користування іншій особі посилається виключно на пояснення ОСОБА_1 від 23.05.2018 та ОСОБА_2 від 23.05.2018, інші документи, зі змісту яких не вбачається конкретна дата передачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , що має визначальне значення для виникнення права користування на транспортний засіб в розумінні абз. 2 п. 2.2. Правил дорожнього руху, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Допитаний як свідок позивач повідомив, що в січні-лютому місяці автомобіль Honda Accord було передано ОСОБА_2 на зберігання за місцем його проживання в м. Кропивницькому. Ключі від транспортного засобу та технічний паспорт на автомобіль не передавались. В травні 2018 року позивач відремонтував автомобіль на СТО в м. Кропивницькому та перегнав його ОСОБА_2 в м. Кривий Ріг. По розписці від 17.05.2018 ним були отримані кошти в сумі 10 000 доларів США та передані ОСОБА_2 ключі від ТЗ та техпаспорт. Вказаний автомобіль на ОСОБА_2 не переоформлявся.

Позивачем на підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи було долучено: копію розписки від 17.05.2018, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та один ключ від автомобіля; копію вимоги від 02.12.2019, зі змісту якої вбачається, що передані кошти в сумі 10 000 грн як аванс підлягають поверненню, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не укладено.

За таких обставин матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ОСОБА_2 цивільні відносини щодо користування автомобілем виникли 17.05.2018, про що позивач письмово повідомив страховика 23.05.2018, що підтверджується змістом його пояснень від 23.05.2018. Страховий випадок стався 21.05.2018. Отже, відповідач не мав права достроково припинити договір страхування та відмовити у виплаті страхового відшкодування. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач неналежним чином виконав умови договору страхування не відповідає фактичним обставинам справи.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_1 - адвокат Захарченко І. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо) , а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 04 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» №012087/4605/0000002/, за умовами якого було застраховано належний страхувальнику транспортний засіб марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхові ризики: а) незаконне заволодіння, б) ДТП, в) протиправні дії третіх осіб, г) стихійне лихо, д) пожежа, е) інші випадки. Франшиза за ризиком «незаконне заволодіння» - 1% ( але не менше 3 000 грн) від страхової суми 547 206 грн. Строк дії договору: з 05.09.2017 по 04.09.2018.

Згідно п. 1.6 «Декларація страхувальника» страхувальник заявляє, що якщо відомості, надані ним при укладенні цього договору та зазначені в ньому, частково або повністю зміняться, він зобов`язується повідомити про це страховика у письмовій формі протягом п`яти робочих днів із моменту настання таких змін. Проінформований про те, що свідоме надання неправдивої інформації, зазначеної в цьому договорі, або свідомий обман під час дії договору може призвести до позбавлення права на отримання страхового відшкодування. Підтверджує, що з Правилами та з усіма умовами страхування, що є невід`ємною частиною цього договору, що скріплені та пронумеровані на 12 сторінках, ознайомлений та погоджується.

Відповідно до Умов страхування до договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №012087/4605/0000002/ від 04.09.2017, предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та закріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Згідно п. 10.1.6 Умов страхування підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є: 10.1.6 невиконання страхувальником умов договору.

Згідно п. 12.3.2 Умов страхування страхувальник зобов`язаний при укладенні договору надати страховику інформацію про всі обставини, що мають суттєве значення для визначення ступеня страхового ризику та під час дії договору протягом 5 робочих днів письмово повідомити страховика про нові обставини, які впливають на ступінь страхового ризику (продаж ТЗ, заміна кузова або двигуна, переобладнання, яке потребує реєстрації таких змін у компетентних органах, видача довіреності з правом розпорядження ТЗ іншій особі, укладення іншого договору страхування ТЗ, передача ТЗ в оренду (суборенду) з метою прокату, перадача у заставу, лізинг (сублізинг), користування або дарування, використання ТЗ в якості таксі, втрата ключів або реєстраційних документів, укладання попереднього договору купівлі-продажу, отримання завдатку тощо).

23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою №00260506 про виплату страхового відшкодування у зв`язку з незаконним заволодінням 21.05.2018 належним йому автомобілем Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19.09.2018 ПрАТ «СК «УНІКА» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування за заявленим випадком.

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування слугувала те, що детальний аналіз наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснень страховиком встановлено, що автомобіль Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 , з січня-лютого місяця було передано гр. ОСОБА_2 у платне користування з подальшим правом викупу. При цьому будь-яких повідомлень про передачу застрахованого ТЗ у користування від страхувальника та/або інших осіб не надходило. Після укладення договору змінився характер використання автомобіля та відбулося суттєве збільшення ступеню страхового ризику, при якому згідно п.12.2.7. договору страховик має право вимагати внесення змін в умови договору і сплати додаткового страхового платежу. Страхувальник порушив обов`язки, передбачені п.12.3.2. договору (а.с.25).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з ПрАТ «СК «УНІКА» суми страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач не виконав належним чином умови п. 12.3.2. договору страхування, оскільки не повідомив страховика про нові обставини, які впливають на сутність страхового ризику - передачу застрахованого ТЗ у користування іншій особі, а тому відповідач мав право відмовити у здійсненні страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та наданим суду доказам.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів, що належний йому транспортний засіб було передано в користування ОСОБА_2 лише 17.05.2018.

Вказана обставина спростовується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів.

Так, відповідно до змісту заяви про подію, що має ознаки страхового випадку, про дану подію в страхову компанію повідомив ОСОБА_2 . Подія відбулася за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Матусевича,10 а.

Відповідно до пояснення ОСОБА_2 (до заяви №00260506), останній приблизно о 21.00 год. 17.05.2018 поставив машину Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 на платну охоронну стоянку по вул. Матусевича, 10а, оскільки від`їжджав на тренінг в м. Київ. 21.05.2018 приблизно о 19.00 год. він пішов на стоянку та не виявив свій автомобіль (а.с.43,44).

Відповідно до Акту прийомки та передачі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 та одного ключа від транспортного засобу Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 , складеного 23 травня 2018 року комісією в складі: від представника страхувальника - ОСОБА_2 , від страховика - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 отримав на зберігання в офісі ПрАТ «СК «УНІКА» свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та один оригінальний ключ (зі слів ОСОБА_2 другий ключ знаходиться у його дружини ОСОБА_4 ) від транспортного засобу Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.45).

Відповідно до Акту прийомки та передачі свідоцтва про реєстрацію та ключів від транспортного засобу Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 , складеного 23 травня 2018 року комісією в складі: від страхувальника - ОСОБА_1 , від страховика - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_5 отримав на зберігання в офісі ПрАТ «СК «УНІКА» один оригінальний ключ від транспортного засобу Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 . Ключ, що передається, має незначні потертості на корпусі та страхувальник заявляє, що зазначений ключ від транспортного засобу є оригінальним та є від транспортного засобу марки Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.46).

Відповідно до письмових пояснень (незаконне заволодіння), наданих ОСОБА_1 страховику 23.05.2018, в графі 5 «Вкажіть осіб (ПІБ, контактні дані) допущені до керування ТЗ, а також інформацію про видачу доручень передачу на ТЗ, прокат, лізинг тощо» останній зазначив особу ОСОБА_2 . В графі 22 «Повідомте про наявність боргових зобов`язань на ТЗ, обіцянок продати, подарити та інше (договір, отримання завдатку, тощо), ОСОБА_1 зазначив про те, що користувач винен йому 1 200 доларів США (а.с.47-50).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 від 23.05.2018, конкретних строків по виплаті за автомобіль не було. Гроші передавалась по можливості. Чотири місяці тому автомобіль був переданий ОСОБА_2 . Автомобіль бачив в останній раз два тижні тому (а.с. 51).

Відповідно до письмових пояснень (незаконне заволодіння), наданих ОСОБА_2 23.05.2018 страховику, в графі 4 «Вкажіть прізвища попередніх власників ТЗ», останній зазначив: ОСОБА_2 ; в графі 11 «вкажіть місце нічного зберігання ключів/ключа від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію від ТЗ» останній зазначив: Дім. Також зазначив, що на роботу він їздить на авто, залишає його біля офісу. На момент написання пояснення при собі має один комплект ключів та техпаспорт. Другий комплект ключів знаходиться вдома в Кіровограді. Останній раз заправляв автомобіль 14-15.05.2018. З володільцем авто ОСОБА_1 приблизно в січні-лютому місяці була домовленість про продаж авто Honda Accord за 11 200 доларів США, залишок боргу - 1 200 доларів США. Виплати здійснені господарю авто на щомісячній основі, суми були різними (200-500 $) (а.с.52-55).

Враховуючи пояснення ОСОБА_2 про те, що грошові кошти в сумі 10 000 доларів США передавались позивачу щомісяця різними сумами, 14-15 травня 2018 року він заправляв автомобіль, на якому їздив на роботу та залишав біля офісу, суд критично оцінює покази позивача в якості свідка про те, що вказаний автомобіль було передано ОСОБА_2 в січні-лютому лише для зберігання, а ключі та технічний паспорт йому були передані лише 17 травня 2018 року.

Також не є належним доказом на підтвердження вказаної обставини надані 30.12.2019 позивачем до відповіді на відзив від 15.05.2019 копії вимоги ОСОБА_2 від 02.12.2019 про повернення авансу в сумі 10 000 доларів США, до якої додана копія розписки ОСОБА_1 від 17.05.2018 про зобов`язання продати автомобіль за 11 200 доларів США, отримання ним авансу в сумі 10 000 доларів США та передачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та одного ключа від автомобіля, оскільки вони суперечать письмовим поясненням як самого позивача, так і ОСОБА_2 , які вони надали страховику ще 23.05.2018 (а.с. 106, 107).

Позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б доводили обставину повідомлення страховика у визначений в договорі строк про передачу транспортного засобу у користування іншої особи, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав їх недоведеності.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк