провадження 2/201/24/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохан Ганна Леонідівна про захист порушеного права, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 жовтня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу протягом п`яти років та визнання спадкоємцем четвертої черги, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві і з представником в ході судового засідання посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_1 ; вони з ОСОБА_4 мешкали у вказаному житлі разом з 06 жовтня 2012 року однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу до моменту її смерті, робили ремонт оселі, придбавали спільно речі особистого характеру і для житла, він робив подарунки цій жінці, жити дружно і добре. Після смерті ОСОБА_4 він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вказаної квартири, але виявилося, що є і інші спадкоємці відповідачі, тому йому було відмовлено в видачі свідоцтва і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання однією сім`єю з спадкодавицею і тому він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. В добровільному порядку питання не вирішено. Просили захистити право позивача як члена сім`ї з ОСОБА_4 , з якою він проживав без реєстрації як жінка і чоловік в цивільному шлюбі п`ять років до відкриття спадщини (фактично по день її смерті), визнати його спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказавши на те, що добре знають ОСОБА_4 як близьку родичку і спілкувалися з нею постійно, бували в неї вдома і знають, що позивач не мешкав з нею як чоловік і дружина, а був просто найнятою особою для роботи по ремонту в будинку і квартирі, вона не знаходилася в нього на утриманні, оскільки сама була забезпеченою особою, до 2015 року вона взагалі мешкали з іншим чоловіком за іншою адресою і не могла мешкати з позивачем однією сім`єю; позовні вимоги не обгрунтовані і безпідставні, не доведені і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохан Г.Л. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, просили розглянути справу за наявними матеріалами без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю вказаної третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, відповідачів та їх представників, з`ясувавши позицію сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_1 ; вони з ОСОБА_4 мешкали у вказаному житлі разом з 06 жовтня 2012 року однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу до моменту її смерті, робили ремонт цієї оселі, придбавали спільно речі особистого характеру і для житла, він робив подарунки цій жінці (прикраси), жити дружно і добре. Після смерті ОСОБА_4 він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вказаної квартири, але виявилося, що є і інші спадкоємці відповідачі, тому йому було відмовлено в видачі свідоцтва і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання однією сім`єю з спадкодавицею і тому він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. В добровільному порядку питання не вирішено. Обставини цього факту підтверджуються, крім вимог та наданих документів, також поясненнями сторін і свідків. Для упорядкування документів і вирішення питань зі своїми правами, майном та ін. позивач вимушений був звертатися до суду з позовною заявою про захист своїх прав, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в певний час і визнання його спадкоємцем четвертої черги.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вказаної квартири, але виявилося, що є і інші спадкоємці відповідачі, тому йому було відмовлено в видачі свідоцтва і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання однією сім`єю з спадкодавицею і тому він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 є сестрою відповідача ОСОБА_3 . Як відомо цьому відповідачу ОСОБА_3 , його сестра ОСОБА_4 , протягом 2012- 2013 років та початку 2014 року проживала з ОСОБА_5 , який був опитаний в судовому засіданні і підтвердив своє спільне мешкання з ОСОБА_4 у вказаний час, при чому вказане їх спільне мешкання було не за адресою реєстрації ОСОБА_4 на АДРЕСА_2 (на той час). Вказане спростовує твердження позивача про мешкання з ОСОБА_4 спільно однією сім`єю по вул. Пісаржевського з жовтня 2012 року.

До позовної заяви ОСОБА_1 додає два дубліката квитанцій за оплату комунальних послуг від 04 квітня 2018 року. Проте вказана оплата здійснювалася можливо і позивачем, але вже після смерті ОСОБА_4 . У зв`язку з чим ці квитанції є не належним доказом, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не надано доказів, що якісні поліпшення (ремонт квартири), про які йдеться в позові та взагалі робилися, та ще й за рахунок позивача. Стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що позивач брав участь у витратах по утриманню квартири, відсутня також інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги на ОСОБА_1 , так само не надано жодних доказів ведення сумісного господарства та спільних витрат за життя ОСОБА_4 ..

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Відповідно до пункту 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки з уповноважених органів про спільне проживання та ведення господарства.

В позовній заяві йдеться про те, що позивач неодноразово купував померлій ОСОБА_4 як своїй дружині коштовності. В додатках до позову міститься квитанція про купівлю срібних сережок з перлинами у 2013 році, проте позивачем не доведено, що дана коштовність була придбана позивачем та подарована саме ОСОБА_4 , а не будь-якій іншій особі.

Відповідно до 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Отже жодних достовірних доказів проживання з померлою ОСОБА_4 однією як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини позивачем надано не було.

Але в позовній заяві є посилання на письмові пояснення сусідів та свідків - спільних друзів і знайомих. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Довідка, видана позивачу Житлово-будівельним кооперативом № 124 «Согласие» про його мешкання в квартирі ОСОБА_4 не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства праці та соціальної політики від 22 липня 2003 року № 204 «Про затвердження форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб».

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 24 листопада 2016 року № 546 «Про затвердження Порядку видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб» (зі змінами) визначено уповноваженим органом з видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Житлово-експлуатаційні організації, інші підприємства, установи та організації, що забезпечували ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, до 01 січня 2018 року передали дані картотеки та інші архівні документи департаменту. Довідки, видані житлово- експлуатаційними організаціями, іншими підприємствами, установами та організаціями після 01 січня 2018 року суперечать вимогам вищезазначеного рішення виконкому Дніпровської міської ради. Тобто з 02 січня 2018 року довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видає лише департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Таким чином довідки про склад сім`ї, затвердженого зразку, яка б могла підтвердити проживання позивача разом з померлою ОСОБА_4 , виданої повноважним органом - департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради позивач не надав.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, доведенню підлягає не лише факт спільного проживання, а і наявність при цьому спільного побуту і взаємних прав та обов`язків. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має з`ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім`єю залежить від їх встановлення та доведеності. Так, відповідно до ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Зазначені позивачем обставини про спільний з ОСОБА_4 бюджет, ведення спільного господарства, пов`язаність спільним побутом і наявність спільних прав та обов`язків, тобто що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, не знайшли свого підтвердження вході судового засідання. Позивачем не було представлено суду докази на підтвердження ведення спільного господарства, а також ведення єдиного бюджету.

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього стосовно вищезазначених фактів, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на положеннях позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про захист порушеного права, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги відмовити.

Таким чином позовні вимоги про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 60, 74 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохан Ганна Леонідівна про захист порушеного права, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 січня 2021 року.

Суддя