Справа № 183/4670/20
№ 2/183/1006/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Березюк В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гамаскової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 19.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дайнего С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1606; власником другої Ѕ частини квартири є його колишня дружина ОСОБА_3 .

Відповідно до акту встановлення факту не проживання від 18 лютого 2020 року, виданого головою правління ОСББ «Промінь Приорілля», відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , але з 01 січня 2014 року фактично в ній не проживає. На теперішній час фактичне місце мешкання відповідача йому не відомо.

У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на ст. ст. 317-319, 405 ЦК України, просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловою квартою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 20-21).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що відповідач ОСОБА_2 був ним зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 2012 року. Для його реєстрації він та його дружина ОСОБА_3 надали згоду, однак в зазначеній квартирі відповідач мешкав близько року, а саме до січня 2014 року. За час проживання в квартирі відповідач комунальні платежі не сплачував та розходів на утримання квартири не ніс. З січня 2014 року відповідач у вказаній квартирі не проживає і місце його проживання йому не відомо. Вважає що реєстрація відповідача в його кватирі порушує його право власності. (а.с. 53-54).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, якою зазначив, що бути присутнім в судовому засідання не має можливості, оскільки проходить службу в збройних силах України. Проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки позивач перешкоджає його проживанню у вказаній квартирі, зрізав батареї, відрізав проводку на світло. З Актом про непроживання не згоден. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 46).

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, але подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши про наступне. Позивач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, комунальні платежі не сплачує. Всі розходи по утриманню квартири сплачує вона та брат позивача. Позивач створив неможливі умови для проживання у спірній квартирі, а саме: зрізав батареї, відрізав проводку на світло, знищив предмети побуту. Відповідач проживає у спірній квартирі, коли у нього є така можливість, в задоволені позову просила відмовити (а.с. 45).

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 19 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1606, наданого суду у засвідченій позивачем копії, є власником Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5516867 від 20 листопада 2004 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 5, 9).

Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області від 07 вересня 2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 квітня 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Відповідач у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року, що підтверджується Актом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Промінь Приорілля» від 18.02.2020 року, складеними в присутності сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає більше одного року, у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де право власності належить, зокрема, позивачеві, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання відповідача на той факт, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні, не можуть бути прийняті судом, оскільки будь-яких доказів цій обставині суду надано не було.

Посилання відповідача на той факт, що Акт про непроживання не відповідає дійсності також не можуть бути прийняті, оскільки будь-яких доказів, які б спростовували обставини, зазначені в Акті, суду надано не було.

Посилання третьої особи ОСОБА_3 на той факт, що позивач наразі сам не мешкає у спірній квартирі, не можуть бути підставою для відмови у позові в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки, як зазначено вище, частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

А тому користування житловим приміщенням (зокрема, проживання в ньому), яке перебуває у власності особи, є правом, а не обов`язком власника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 порушує права позивача, як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Щодо примусового зняття ОСОБА_2 з реєстрації в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідним органом реєстрації/зняття з реєстрації порушено його право, а тому суд не вбачає порушень прав позивача в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа - ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420 гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду складено і підписано 19 січня 2021 року.

Суддя В.В. Березюк