22.01.2021 Справа № 756/8711/18
Провадження №2/756/236/21
Унікальний № 756/8711/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне)

22 січня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря Галелюк Т.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхове відшкодування в розмірі 18969,00грн., пеню в розмірі 15 888,23грн., інфляційні збитки в розмірі 3067,85грн. та 3% річних в розмірі 1667,00грн. з ОСОБА_2 - різницю між матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 48 508,22 грн. та суму сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 31.08.2017 року приблизно о 16год. 30 хв. у м. Києві на пр.-ті С. Бандери 15 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda» держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2 відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5450432.

Зазначав, що він звернувся до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, а саме автомобіля «Renault», спричинених пошкодженням транспортних засобів вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 , складає 132 310,00грн., з урахуванням ПДВ та 111 809,10 грн. без урахування ПДВ ( з яких 102 515,09грн.- вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та 9294,01грн.- величина втрати товарної вартості КТЗ.

Листом від 07.03.2018р. товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було повідомлено позивача про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування за наслідками зазначеної ДТП в сумі 57 319,84грн. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 492,81грн.

Оскільки страховою компанією не була сплачена належна сума страхового відшкодування, просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхове відшкодування в розмірі 18969,00грн., пеню в розмірі 15 888,23грн., інфляційні збитки в розмірі 3067,85грн. та 3% річних в розмірі 1667,00грн.

Крім того, на підставі положень ст. 1194 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичним матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 48508,22 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи судом повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля ««Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Відповідно до довіреності ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 самостійно розпоряджатися автомобілем ««Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 ( а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2017 року приблизно о 16год. 30 хв. у м. Києві на пр.-ті С. Бандери 15 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda» держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2 відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, наявність вини в діях відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5450432.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Судом встановлено, що водієм страхову компанію було повідомлено про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, а саме автомобіля «Renault», спричинених пошкодженням транспортних засобів вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault» держаний номерний знак НОМЕР_2 , складає 132 310,00грн., з урахуванням ПДВ та 111 809,10 грн. без урахування ПДВ ( з яких 102 515,09грн.- вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та 9294,01грн.- величина втрати товарної вартості КТЗ.

Відповідно до висновку №5002/20-54 від 03.11.2020 Київського науково- дослідного інституту судових експертиз вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП 31.08.2017 року транспортного засобу «Рено Меган», державний номерний знак НОМЕР_2 з врахуванням його фізичного зносу, без врахування ПДВ 20% на замінені складові та матеріали, станом на 31.08.2017 складала 76 288,84 гривень( а.с. 207-216).

Листом від 07.03.2018р. товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було повідомлено позивача про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування за наслідками зазначеної ДТП в сумі 57 319,84грн. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 492,81грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зі товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» суми страхового відшкодування у розмірі 18 969,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

У п. 21 цієї Постанови пленуму вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Вбачається, що кошти позивачу страховою компанією сплачені з простроченням виконання грошового зобов`язання, та в меншому розмірі, тому вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ґрунтується на законі.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактичним матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 48508,22грн.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

В силу положень ст. 1194 ЦК України саме, на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, та яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, покладається обов`язок по відшкодуванню різниці між розміром матеріальних збитків, які визначається, як витрати, яких особа повинна зробити для відновлення пошкодженої речі, та сплаченою сумою страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 повиннен відшкодувати позивачу різницю між фактичним матеріальним збитком, визначеним згідно звіту та розміром страхового відшкодування, в сумі 48508,22 грн.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

На підставі наведеного, ст.ст. 16 ,22, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1193, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -задовольнити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»( ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) страхове відшкодування в розмірі 18969,00грн., пеню в розмірі 15 888,23грн., інфляційні збитки в розмірі 3067,85грн. та 3% річних в розмірі 1667,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду в розмірі 48 508,22гривень, витрати на проведення оцінки в розмірі 750,00грн. та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 8000,00гривень.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»( ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 881,03гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко