Номер провадження: 22-ц/813/8848/21
Номер справи місцевого суду: 522/8096/21
Головуючий у першій інстанції Кріль Х. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І..,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , на строк у шість місяців, шляхом:

- наближення на 50 м. до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обгрунтовуючи вимоги заяви тим, що з 01 вересня 2001 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .. У шлюбі у них народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Під час спільного подружнього життя чоловік систематично бив, словесно ображав ОСОБА_2 , внаслідок чого вона неодноразово зверталась до органів поліції. З 2018 року ОСОБА_1 почав вживати алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого з його боку посилилась агресія. З 25 березня 2021 ОСОБА_2 не проживає з чоловіком, знаходиться разом з дітьми у реабілітаційному центрі «Софія». Проте чоловік продовжує моральну агресію у телефонному режимі, в якому містяться погрози. Звернення ОСОБА_2 до органів поліції не дали результату. Оскільки вона тривалий час терпіла агресію з боку чоловіка, зазнавали фізичного насильства, вирішила покинути дім в якому вони проживали разом, так як побоюється за своє життя та моральний стан.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заяву підтримала та просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що застосовував агресію відносно дружини. На даний час конфліктів з ОСОБА_2 не має, припинив вживати алкоголь, оскільки хоче стати на шлях виправлення, розлучатися з дружиною не бажає.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 22 листопада 2021 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2001 укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

У 2019 році ОСОБА_2 неодноразово зверталась до органів поліції з приводу вчинення насильства з боку її чоловіка. Так, зокрема, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у справі №501/4154/19 зазначено: «14 жовтня 2019 року, біля 23.00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у збудженому стані, образив брутальною лайкою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство (протокол серії АПР18 №234399).

18 жовтня 2019 року, о 23.00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у збудженому стані, образив брутальною лайкою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство (протокол серії АПР18 №234398).

19 жовтня 2019 року, біля 08.00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у збудженому стані, образив брутальною лайкою дружину ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство (протокол серії АПР18 №234397).

19 жовтня 2019 року, о 19.00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштував сварку із дружиною ОСОБА_2 , штовхав її не завдавши фізичного болю, чим вчинив психологічне домашнє насильство (протокол серії АПР18 №234396)».

Постановою від 28 січня 2020 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З 25 березня 2021 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у реабілітаційному центрі «Софія», що надає допомогу жінкам, постраждалим від домашнього насильства.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_1 психологічного, морального та фізичного насильства щодо ОСОБА_2 , а тому є необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника, взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частинами другою та третьою статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Як вбачається із матеріалів справи, між учасниками склалися конфлікті взаємовідносини, які можуть розцінюватися як насильство.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріалами справи доведено, щодо наявності психологічного та фізичного насильства, яке чинить ОСОБА_1 , їх триваючий характер і які мають вірогідності продовження чи повторного вчинення такого насильства відносно ОСОБА_2 , а тому є необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених статтею 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заявник надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 в супереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, як на підставу для відмови у задоволенні заяви.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що суд не дав оцінки доказам, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить обставин та доказів, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 22 листопада 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік