справа № 372/1080/19 головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Обухівської окружної прокуратури на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», про визнання недійсним рішення, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області та просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 4 від 28 лютого 2002 року в частині прийняття рішення про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 ; витребувати на користь держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,3503 га з кадастровим номером :03:026:0107, площею 0,28 га з кадастровим номером :03:026:0112; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,28 га з кадастровим номером :03:026:0109.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_29 задоволено. Позовну заяву першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Козин Обухівського району Київської області залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі керівник Обухівської окружної прокуратури просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурорзазначає, що здійснення Козинською селищною радою та виконавчими органами права власності, зокрема, розпорядження майном, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатися вираженням волі територіальної громади, як власника майна. Козинська селищна рада не використала надані їй законом повноваження щодо контролю за діяльністю виконавчого комітету ради, не вжила жодних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади смт Козин, не скасувала незаконне рішення виконавчого комітету у відповідності до повноважень, наданих їй законом, самостійно не звернулася до суду за захистом порушеного права. Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з позовом. У даному спорі територіальна громада смт Козин не може виступати як суб`єкт цивільних правовідносин і мати такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин, оскільки територіальна громада не відноситься до суб`єкта владних повноважень. У даному випадку прокурор виступає з позовом самостійно як позивач, що виключає застосування до спірних правовідносин ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що у даному випадку органом, який уповноважений захищати інтереси громади є саме Козинська селищна рада, що нівелює твердження прокурора про наявність підстав самостійно звернутися до суду з даним позовом. Суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов прокурора без розгляду з підстав недотримання порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не доведення обставин нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів територіальної громади смт Козин.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що участь прокурора не у кримінальних судових процесах є виключенням. Прокурором не підтверджено наявності повноважень на подання позову. Прокурор на надав жодного документу, який підтверджує попереднє повідомлення Козинської селищної ради про бажання представляти в цій справі її інтереси. Крім того, у відзиві на позов селищна рада чітко зазначила, що земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду. Відповідачі надали суду докази щодо відсутності порушень земельного та водного законодавства при виділенні земельних ділянок. У позові фактично збігається позивач та відповідач. Оскарження нормативного акту індивідуальної дії, що вичерпав свою дію є неможливим.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокуратурою не було дотримано вимог закону щодо повідомлення про намір звернутися до суду. А, відтак, вимоги щодо права на звернення прокурора до суду з позовною заявою не були дотримані, а перед поданням позову бездіяльності позивача прокуратурою правова оцінка надана не була.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із земельних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга статті 4 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). А відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову). Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу (абзац третій тієї ж статті).

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 70)).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянка належали до комунальної власності територіальної громади смт Козин.

Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив про те, що самостійним суб`єктом права комунальної власності на землю, є, зокрема, територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконного рішення, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельних ділянок.

Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави.

Більше того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).

Прокурор оскаржив рішення Козинської селищної ради та визначив її відповідачем у справі. Прокурор мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У постанові від 19 жовтня 2021 року у справі № 372/2612/19 за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянкуВерховний Суд зазначив: «Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що прокурор не мав повноважень звертатися до суду з даним позовом. Подаючи позовну заяву до суду й оскаржуючи, зокрема, рішення Козинської селищної ради, яка є відповідачем у даній справі, прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у збереженні земель водного фонду, які не можна передавати у власність громадян для будівництва, і згідно із статтею 56 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання позову), набув статус позивача».

За таких обставин, суд першої інстанції необґрунтовано залишив позов прокурора без розгляду з зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав.

Доводи відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначені ними у відзивах на апеляційну скаргу, в частині відсутності у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом, не можуть бути прийняті до уваги судом через їх безпідставність.

Що стосується інших обставин, на які відповідачі посилаються у відзивах, в тому числі, і неналежність спірних ділянок до земель водного фонду то такі обставини підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час розгляду справи по суті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та помилково вважав, що прокурором не доведено право на звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.