н/п 4-с/490/2/2021 Справа № 2-4583/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Волошиній Я.І.,без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ПАТ КБ "Приватбанк" -

В С Т А Н О В И В:

25.06.2020 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за ВП №52140379, в якій проситьпоновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконання; визнати постанову від 25.06.2018 року ВП № 52140379 про відкриття виконавчого провадження провадження державного виконавця Центрального ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ( правопопередник суб`єкта оскарження) Радиш Оксани Вікторівни неправомірною; Постанову державного виконавця від 25.06.2018 про відкриття виконавчого провадження ВП № 56625310 .

В обгрунтування вимог скарги посилається на те, що 22.06.2020 року її представник адвокат Канавцев В.М. в Центральному ВДВС ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № 56625310 з виконання виконавчого листа № 2-4583/11, виданого Центральним раойнним судом м.Миколаєва 20.06.2013 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 15 460,75 грн. та отримав копію оскаржуваної постанови.

Так, вказаний виконавчий лист був отриманий стягувачем 20.06.2013 року , у листі зазначено, що рішення суду набрало законної сили 15.10.2012 року та встановлено строк пред`явлення виконавчого листа до викогнання в термін 1 рік. Однак стягувач звернувся до відділу ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження 18.06.2018 року - тобто у термін більше 5 років після набрання рішенням суду законної сили. При цьому стягувач не порушував питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого длиста до виконання, отже у державного виконавя не було законних підстав для відкриття виконавчого провадження.

Крім того протягом усього часу з відкриття виконавчого провадження вона, як боржник, взагалі не була повідомленя про початок примусового виконання і не отримувала постанову про відкриття ВП взагалі.

Протоклом повторного атвоматизованого розподілу судовохї справи між суддями від 24.ж02.2021 року справу передано головуючому судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.А, від 26.02.2021 року прийняти до провадження справу за вказаною скаргою .

Ухвалою суду від 18.05.2021 року витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 52140379.

На адресу суду надійшла відповідь Центрального ВДВС , що вказане виконавче провадження на виконанні у відділі не перебувало.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року витребуваон у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 56625310.

Матеріали ВП на виконання вимог ухвали сууд не надані.

Преставник скаржника надав суду заяву про розгляд скарги у йогов ідсутність, просив про задоволення вимог.

Представник стягувача АТ КБ "ПриватБанк" надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначає, що Банк звернувся до Центарльного ВДВС з заявою про відкриття виконавчогоп ровадження за вказаним виконавчим листом вперше 18.09.2013 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції ДВС.

Суб1єкт оскарження - державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`яивився, повідомлявся судом неодноразово належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті скарги не подав.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За такого, судом ухвалено розглядати справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та обов`язки учасників процесу.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 2-4583/11 від 01.10.2012 року стягнуто на корсить ПАТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом та судові витрати в загальній сумі 15460,75 грн.

03.07.2013 року представником позивача отримано виконавчий лист № 2-4583/11, виданий на примусове виконання вказаного рішення суду Центральним районним судом м.Миколаєва 20.06.2013 року.

Так, заявником зазначено, що на день видачі виконавчого листа (20.06.2013 року ) діяли положення ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 09.06.2013, згідно якого було передбачено річний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Проте до ДС стягувач звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження 18.06.2018 року , тобто з пропуском річного строку, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа.

Як вбачається з наданої представником стягувача копії заяви про відкриття виконавчого провадження - впергше виконавчий лист був пред`явлений 18 вересня 2013 року.

Як вбачається з відміток на виконавчому листі, вперше він був повернутий державним виконавцем стягувачу 20.08.2014 року на підставі п.2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними ( в редакції , що діяла на той час).

В подальшому 17.06.2015 року ( в редакції , що діяла на той час) виконавчий лист був повернутий ДВС на підставі п.5 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження"-у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Після цього стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа 16.06.2018 року.

Обгрунтовуючи свої доводи в цій частині, скаржник посилався на те, що після переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (17.06.2015) стягувач подав до суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа з пропуском річного строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", який діяв на момент видачі виконавчого листа та пред`явлення його до виконання.

Так, на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто станом на 25 червня 2018, вже діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

В пункті 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

В частині 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 визначено підстави, за яких строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, а саме: у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За приписами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки виконавчий лист було пред`явлено до виконання 16.06.2018, а постанову про його повернення державним виконавцем винесено 17.06.2015 ( згідно відмітки на виконавчому листі), то на цей період строк було перервано.

З огляду на зазначені вище норми права, слід дійти висновку, що виконавчий лист міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років, тобто з 17 червня 2015 по 17 червня 2018 року . А із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач звернувся 16 червня 2018 року, тобто в межах строку, визначеного діючим законодавством.

При цьому суд зауважує, що начальником Центрального відділу ВДС Простановою від 25.06.2018 року було скасовано документ "повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 року, оскільки виконавчий документ - виконавчий лист № 2-4583/11 був пред`явлений до виконання у строки , встановлені Законом.

Також, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення боржника про отримання оскаржуваної постанови, суд вважає за можливе поновити їй строк на звернення до суду з вказаною скаргою, оскільки твердження заявника, що її представник озанайомився з оскаржуваною постановою лише 22.06.2020 року- суб`єктом оскарження не спростовано.

Щодо доводів заявника, що її не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження у встановленому законом порядку та строки, то такі обставини не можуть слугувати підставами для визнання самої постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною та її скасування, а інших вимог щодо визання дій чи бездіяльності державного виконавця Цюпка Н.С. не заявляла.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, якщо оскаржуванні рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволені скарги.

З наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби законодавства при відкритті виконавчого провадження ВП № 56625310. А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження» ст.ст. 13, 76-81, 260, 261, 353, 354, 450, 451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ПАТ КБ "Приватбанк" - - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 19 листопада 2021 року.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва Гуденко О.А.