Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2021 Справа №607/17492/20

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнатенко І. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Маючи намір прийняти спадщину за законом, вона звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадкової справи, 05 жовтня 2017 року була відкрита спадкова справа № 61332279. Одночасно з наданням Витягу про реєстрацію спадкової справи їй повідомили, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 15 червня 2017 року нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Боберською O.A. та зареєстрований 15 червня 2017 року в реєстрі за №21497, тобто за півтора місяця до дня смерті, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року недійсним, зазначено, що «В ході судового розгляду встановлено, що заповіт ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної контори Боберською O.A., за реєстром №21497 є нікчемним в силу вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому порядку відсутні». 29 серпня 2020 року позивачка звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідь Перша Тернопільська державна нотаріальна контора Листом №1869/0116 від 02 жовтня 2020 року рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З огляду на зазначене, позивачка просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, заповіту ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською O.A., за реєстром №21497, в саме позбавити ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнати за позивачкою, дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право на спадкування за законом як спадкоємця першої черги.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

01 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, проте належним чином повідомлялася про час, дату та місце судового засідання. Відзиву на позовну заяву не подавала.

Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Суд, заслухавши доводи позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року у справі № 60715432/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року недійсним у задоволенні позовних вимог відмовлено. У мотивувальній частині рішення суду зазначено, що «В ході судового розгляду встановлено, що заповіт ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної контори Боберською O.A., за реєстром №21497 є нікчемним в силу вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому порядку відсутні».

Листом № 1869/0116 від 02 жовтня 2020 року Перша Тернопільська державна нотаріальна контора рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, згідно ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 2 ст. 215 Цивільного еодекусу України (далі ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1 та 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За загальним правилом, судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

За правилами ст. 236 цього Кодексу нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Роз`ясненнями, що викладені в п. 5 «Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також у п. 7 цієї Постанови вказано, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Разом з тим, суд, вказуючи про нікчемність заповіту, який є одностороннім правочином, одночасно не застосовав наслідки недійсності нікчемного правочину, що слідує із рішення у справі № 60715432/17.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року недійсним у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте у мотивувальній частині рішення зазначено, що «В ході судового розгляду встановлено, що заповіт ОСОБА_3 від 15 червня 2017 року посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної контори Боберською O.A., за реєстром №21497 є нікчемним в силу вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому поряд відсутні».

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24753/0/413 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Враховуючи те, що рішенням суду від 27 травня 2020 року було встановлено нікчемність правочину - заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О. А. 15 червня 2017 року за реєстром № 2-1497, відтак заповіт є нікчемним із дати його вчинення, тобто з 15 червня 2017 року, та є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, вимоги позивачки про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є підставними та підлягають до задоволення частково, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Щодо решти вимог позову, то суд відмовляє в їх задоволенні та роз`яснює наступне.

Як слідує з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю. Відтак, визнання за позивачкою права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги не може розглядатися судом як наслідок недійсності нікчемного правочину.

У виниклих між сторонами правовідносинах встановлення нікчемності заповіту має наслідком його невиконання, а тому спадкування здійснюється за законом на загальних підставах шляхом звернення позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, суд не може перебирати на себе повноваження нотаріуса, який при видачі свідоцтва про право на спадщину обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Такий висновок суду узгоджується із змістом ст. 1223 ЦК України, якою передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 263, 268, 273 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину заповіту ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О. А. 15 червня 2017 року за реєстром № 2-1497, а саме: позбавити ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 16 січня 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська