Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1782/20
Провадження № 2/209/76/21
РІШЕННЯ

іменем України

"15" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача за первісним позовом , відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом Нетус А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Нетус В.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1; припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нього, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.02.2016 року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року по цивільній справі № 209/490/16-ц; визнати виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, мешкає АДРЕСА_1, працює ТОВ «Інтермет інкорпорейтед», щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки - ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частки його заробітку(доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_3, в особі ОСОБА_2, - таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ОСОБА_2, на його, ОСОБА_1, користь, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подання даної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування свого позову вказав, що з відповідачем по справі - ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені в листопаді 2015 року, а 25 березня 2016 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір'ю. Він і після розірвання шлюбу приймав участь у вихованні доньки, завжди цікавився її життям, надавав матеріальну допомогу. Але відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів і рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.03.2016 року з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця. Виконавче провадження було відкрито і виконавчий лист направлений за місцем його роботи та з нього стягувались аліменти. В 2018 році вони з відповідачем зробили спробу поновити сімейно-шлюбні відносини і

чотири місяці проживали разом. В цей час відповідач звернулась до виконавчої служби із заявою про припинення стягнення аліментів з нього. І хоча їхня сім'я припинила своє існування, але відповідач не поновила стягнення аліментів в виконавчій службі, так як він в добровільному порядку почав платити аліменти після невдалої спроби поновлення сімейних відносин. Після остаточного припинення сімейних відносин, відповідач зайнялась влаштуванням свого особистого життя; виховання дитини вже не стало пріоритетним, донька все частіше стала скаржитись на те, що мати не надає їй належної уваги, залишає її на ніч одну, приводить додому чужих чоловіків і вона дуже їх боїться. Він робив спроби поговорити з відповідачем стосовно відношення до дитини, але вона не реагувала на його прохання. Він весь цей час займався вихованням доньки, постійно спілкувався з нею, в школі цікавився її навчанням, купував їй одяг та необхідні речі для занять, постійно возив на корекційні процедури в «Клініку зору». Після новорічних свят 2020 року донька прийшла до нього і попросила залишитись жити у нього, при цьому з нею сталася істерика, вона не бажала повертатись до матері. З нею були шкільні підручники і одяг, що був на ній. Так вона і залишилась проживати у нього, всі інші речі він їй купив. Відповідач одразу дала згоду на те, щоб донька проживала з ним, але це не є гарантією того, що через деякий час вона не змінить свою думку, не забажає повернути доньку, не поновить стягнення аліментів з нього на свою корись, тому він бажає в установленому законом порядку вирішити питання про визначення місця проживання доньки та стягнення аліментів. З січня 2020 року донька постійно проживає з ним, за адресою: АДРЕСА_1 в квартирі, яка належить його батькові ОСОБА_4, він зареєстрований в квартирі і постійно проживає разом з донькою, батько проживає окремо. Житлово-побутові умови у них хороші. Складається квартира із трьох кімнат житловою площею 37,4 кв.м., загальна площа квартири складає 63,6 кв.м. У доньки є своя окрема кімната, та всі необхідні меблі та предмети побуту для комфортного проживання, та все необхідне для розвитку. Відносини у них з донькою дуже теплі, довірливі, вона стала спокійною та веселою. Він постійно контролюю її навчання, вони говорять про плани на майбутнє, вона є самою дорогою для нього людиною. Піклується про її здоров'я, так як у доньки є вади зору, то регулярно проходять курси лікування. Прикладає всіх зусиль, щоб донька це відчувала себе непотрібною рідній матері. Він не перешкоджає участі матері у спілкуванні з дитиною, розуміє як донці необхідна материнська любов, але мати не цікавиться її життям взагалі, самоусунулась від її виховання. Всім необхідним для повноцінного життя та розвитку він доньку забезпечує, має стабільну заробітну плату за місцем роботи в ТОВ «Інтермет інкорпорейтед», але вирішуючи питання про визначення місця проживання доньки з ним, він вважає за необхідне вирішити питання і про стягнення аліментів на утримання доньки із відповідача, яка є працездатною, немає на утриманні непрацездатних осіб і має забезпечувати доньку матеріально, якщо не бажає виконувати всі материнські обов'язки.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.30)

14 липня 2020 року ОСОБА_2 надано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій вона просить суд: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з мамою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою : АДРЕСА_2; стягнути з відповідача сплачені нею судові витрати по справі.

В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що за час шлюбу вони з відповідачем та їхньою дитиною жили у квартирі його батька за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач постійно, застосовував до неї фізичне насильство, часто їх з дитиною у ночі виганяв з квартири на вулицю та не впускав додому, особисті речі не віддавав, забирав гроші, вони з дитиною залишалися на вулиці без засобів для існування, а зараз позивач зазначає в своїй позовній заяві якій він гарний папа. Дані факти підтверджуються постановами про відмову в порушенні кримінальної справі від 14.05.2012 року та від 21.05.2012 року, зверненням у службу у справах дітей. Також, відповідач притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. Після розірвання шлюбу в 2016 році відповідач не інтересувався їхньою донькою, школу не відвідував, аліменти не платив в зв'язку з чим, була заборгованість. Дійсно в 2018 році у них була спроба з відповідачем поновити сімейно-шлюбні відносини і вони проживали разом до 13.12.2019 року, після чого остаточно припинили сімейні відносини, та вони з дитиною пішли жити на зйомну квартиру за адресою АДРЕСА_2. В даній квартирі є все необхідне для виховання та розвитку дитини, створено такі умови: у дитини є спальне місцем, є місце для навчання та ігор, є письмовий стіл, шафа для одягу. У квартирі в наявності водо-,газо-, електропостачання, квартира оснащена сучасною технікою та меблями. Після остаточного припинення сімейно-шлюбних відносин з 12.12.2019 року відповідач знову перестав цікавитися життям дитини, спілкуватися з нею, нічого він їй не купував. Їхній доньці лікар приписав проходити кожні 6 місяців лікувальні процедури у «Клініки зору». На початку лютого вона подзвонила до відповідача з проханням відвести дитину до «Клініки зору», та сплатити за її лікування, в зв'язку з тим, що послідні рази за лікування дитини сплачувала тільки вона, на що відповідач погодився. У лютому 2020 року у неї виник конфлікт з дитиною в зв'язку з невиконаним домашнім завданням, вона посварилися, але наступного дня вони помирилися і все було добре. Через тиждень відповідач відвіз дитину до «Клініки зору» для проходження лікування, після приїзду додому, донька заявила, що вона хоче побути з папою, на що вона погодилася, так як вона ніколи не перешкоджала дитині бачитися з батьком. Через декілька днів вона зателефонувала доньці, але її телефон був виключений, відповідач та його родичі трубку не брали, вона пішла до місця проживання відповідача, але двері їй ніхто не відчинив. Потом нарешті вона додзвонилася до відповідача, він їй розповів, що донька на неї ображається, та не хоче з нею більше жити, і залишиться у нього, порадив їй, щоб вона трохи почекала і вона повернеться. Весь цей час вона дзвонила в школу класному керівнику її доньки та цікавилася як у неї справи. Через деякий час їй подзвонила донька, та сказала, що залишається жити у папи, та ж у нього їй добре, вважає, батько спеціально налаштовує проти неї дитину, скориставшись зручним моментом. В березні 2020 року почався карантин в зв'язку з спалахом короновірусу, телефон доньки був виключений, в зв'язку з чим вона через електронну пошту звернулася до служби у справах дітей з проханням допомогти вплинути на колишнього чоловіка, щоб вона мала змогу бачити і спілкуватися з донькою, і взагалі повернути її додому, прийняти міри до поведінки колишнього чоловіка, так як до теперішнього часу він забороняє дитині бачитись з нею. Але в зв'язку з карантином нічого не працювало, та ніякої відповіді вона не отримала. Вона не хотіла загострювати відносини і намагалась не вмішувати правоохоронні органи, щоб захистити психіку дитини. Вона ходила до квартири, де мешкав відповідач, щоб дізнатися, що з донькою, але двері їй ніхто не відчиняв, пізніще вона дізналася, що її донька мешкає в м. Енергодар у хрещеної матері, потім батько її відвіз до своєї тітки. В червні вона звернулася до Дніпровського відділу поліції з проханням повернути їй дитину. Потім вона отримала позовну заяву від колишнього чоловіка про встановлення місця проживання їхньої дитини. Вона любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним. Вона працює, тому має самостійні доходи, місце проживання, позитивно характеризуюсь за місцем роботи, на диспансерних обліках не перебуває. Від народження вона постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком.(а.с.45-49)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів. Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів та зустрічним позовом позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.(а.с.58)

04 серпня 2020 року ОСОБА_1 надав відзив на зустрічний позов про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якому зазначено, що основною метою зустрічного позову є бажання позивачки виставити себе якомога в більш вигідному світлі, довести, що дитина, майже не по своїй волі і бажанню проживає з батьком, і що він «спеціально налаштовує» її проти матері, не пам'ятаючи про те, що донька досить розумна за віком дівчинка, яку можливо вислухати в судовому засіданні і з'ясувати її власну думку. Він ніколи не перешкоджав їх зустрічам і не має наміру цього робити, але жодної спроби матері поспілкуватися з донькою з січня 2020 роду взагалі не було. До того, як їй стало відомо в червні 2020 року про існування цивільної справи за її позовом про визначення місця проживайня дитини, із смс-повідомлення Дніпровського районного суду, про час та місце розгляду справи, вона взагалі не переймалась питанням місця проживання дитини, як і не переймалась питанням її виховання. І лише це смс-повідомлення змусило її, не зустрітися, порозумітися з донькою, а звернутись 30 червня 2020 року до служби у справах дітей Кам'янськоі міської ради із заявою про знов-таки вжиття заходів до нього, до колишнього чоловіка, який займається вихованням доньки та її утриманням. Вважає, що позов ОСОБА_2 до нього "про визначення місця проживання дитини" не може бути задоволений, так як між матір'ю та донькою втрачені теплі близькі стосунки і таке рішення не може відповідати інтересам дитини, не може забезпечити її найкращі інтереси. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.(а.с.66-70)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 серпня 2020 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(а.с.77)

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив в судовому засіданні, що донька мешкає разом із ним з січня 2020 року постійно. З відповідачем вони перебували у шлюбі з 2016 року, розходилися і на деякий час відновлювали свої шлюбні відносини. Потім у 2018 році вони остаточно розійшлися та розірвали шлюб. Донька залишилися мешкати разом із мамою. Він спілкувався з донькою і та часто сварилалася на мати, що та її ображає. Він намагався поговорити із відповідачем, але вона казала, що це її донька і вона, як хоче, так і виховує дитину. Він водив дитину до окуліста, донька попросилася пожити із ним. Відповідач не була проти цього. Перші три місяці ОСОБА_2 телефонувала йому дізнавалася як донька, а потім перестала телефонувати. Донька ж заблокувала номер мами і не відповідала на її дзвонки. Просить задовольнити його вимоги та відмовити в задоовленні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, пояснила, що вона бажає, щоб донька жила з нею. Коли вона уходила жити до батька, то вона думала, що донька погостить у батька та повернеться додому. Тому вона не викликала поліцію і не зверталася до суду. Перед судовим засіданням вона звернулася до поліції. Вона телефонувала колишньому чоловікові щоб він повернув доньку. Але він сказав, що донька не бажає повертатися до матері. Вона зрозуміла, що це слова не доньки, а так її навчив батько. Інших дітей у неї немає, мешкає вона сама, працює. Інших чоловіків вона додому не приводила, доньку саму вночі вона не залишала. З донькою вона не може спілкуватися, бо та відмовляється з нею зустрічатися та розмовляти. Вона дізнавалася про доньку в школі, про її успіхи, про навчання.З донькою вона не може налагодити контакт, вважає, що батько налаштував дитину проти неї. Зустрічний позов просила заводольнити, та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Третя особа за первісним та зустрічним позовом: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явилася, письмово просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника з урахуванням найкращих інтересів дитини. Надали до суду висновок№8вих-20/549 від 11.08.2020 р. щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на розсуд суду, з урахуванням найкращих інтересів дитини.(а.с.73-74)

Допитана 12.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою позивача та бабусею ОСОБА_3. В січні 2020 року до неї подзвонила ОСОБА_3 попросила її прийти та разом сходити до мами забрати її підручники, речі. Вона подзвонила ОСОБА_2 і спи т ала, що трапилося і що за ситуація. ОСОБА_2 сказала, що якщо ОСОБА_3 хоче, то хай йде. У неділю вона із ОСОБА_3 пришли до ОСОБА_2. Вона відчинила їм двері і сказала, щоб йшли забирали речі, при цьому навіть не бажала говорити. Вона сказала ОСОБА_2, щоб та поговорила із донькою та спитала причину її поступку. ОСОБА_3 сказала, що мама не приділяє їй увагу, занедбала її, по ночам працює. На що ОСОБА_2 сказала, що батько також працює по ночам. ОСОБА_3 сказала, що зато весь інший час він приділяє їй. Після як вони вийшли із квартири, то ОСОБА_3 сильно плакала і спитала, чи ОСОБА_2 справжня її мати. Також ОСОБА_3 розповіла, що мати її била і вона сильно її боїться. ОСОБА_2 після їх уходу дзвонила їй, але питання не стосувалися її доньки.

Допитана 12.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона рідна сестра позивача та тітка ОСОБА_3. Вважає, що причиною того, що ОСОБА_3 вибрала жити із батьком стало те, що їй не приділялася увага з боку матері. Коли матері не було вдома, то дівчинка телефонувала їй та розмовляла. Говорила, що були гості- п'яні чоловіки, була голодна. У дитини був стрес, вони всі ОСОБА_3 казали, що вона повинна спілкуватися із мамою також. Але дівчинка казала, що вона не бажає і у неї відразу виникала агресія. ОСОБА_3 один раз зустріла маму в магазині, але та тільки спитала, що та не одумалася. Навіть не обняла доньку. Про те, як ОСОБА_2 жила із Вадимим, вона не знає. Але знає, що ОСОБА_2 ходила , гуляла до ночі сама без чоловіка.

Допитаний 12.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він хрещений батько ОСОБА_3. Він взагалі мало спілкуався із дівчинкою. Коли ОСОБА_3 почала мешкати із батьком , то він частіше бачив дівчинку, бо в сусідньому із позивачем будинку мешкає його мати. Він заходив до позивача і бачив, що вони разом роблять уроки, готують. Дівчинка казала, що з батьком їй добре жити. Коли ОСОБА_3 мешкала із мамою, вона взагалі з ним не йшла на контакт.

Допитана 28.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_7 . в судовому засіданні пояснила, що вона подруга ОСОБА_2. Коли ОСОБА_2 жила разом із ОСОБА_1, то вона не виходила на вулицю, бо він їй не дозволяв. Вона зустрічала ОСОБА_2, коли зустрічала свою маму. Вона неодноразово кликала ОСОБА_3 погуляти з дітьми, але вона казала, що їй потрібно готувати або прибирати. Більш частіше вона почала спілкуватися із ОСОБА_2 у 2018 році. ОСОБА_3 сказала, що батько їх вигнав десь в травні 2019 року, і ОСОБА_2 знімає квартиру. Вона була у ОСОБА_2 в гостях, ніяких чоловіків в квартирі не було. Як мати ОСОБА_2 справедлива. комунікабельна, турботлива, порядна. Після розлучення ОСОБА_1 не допомагав ОСОБА_2. ОСОБА_2 не перешкоджала побаченням батька із донькою. Знає, що ОСОБА_1 часто спілкувався із ОСОБА_3 по телефону. Одяг ОСОБА_2 для доньки покупала сама, сама сплачувала за лікування ОСОБА_3 у окуліста. ОСОБА_3 вона не била, та її не боялася. Натомість, було хамське відношення доньки до матері. Коли ОСОБА_2 чогось не покупала ОСОБА_3, то та починала психовати, уроки вона не хотіла вчити, казала, що все їй купе батько. ОСОБА_2 казала, що вона один раз посварилася із ОСОБА_3 та вдарила її. ОСОБА_3 любить тільки гроші.

Допитана 28.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що

вона знає ОСОБА_2 біля 20 років, вона була свідком на весіллі у ОСОБА_2. Вдома у них вона не бувала, бо ОСОБА_1 був проти. Знає, що чоловік ОСОБА_2 бив, виганяв її у мороз на вулицю із грудною дитиною. Близько 8 рокі назад вона з дитиною відвідувала реабілітаційний центр, ОСОБА_2 також туди ходила із своєю донькою. ОСОБА_2 жила своєю дитиною, постійно гуляла із донькою в парку, нікого не кричала на дитину, не вживала алкоголь, ніяких чоловіків не було. Також їй відомо, що в січні 2020 року ОСОБА_3 пішла жити до батька , та до матері не повернулася.

Допитана 28.10.2020 року в якості свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона вчитель начальних класів в НВК № 15. В начальній школи у неї навчалася ОСОБА_3 4 роки. Вона щодо дитини спілкувалася тільки із мамою, мама відвідувала батьківські збори, батько в цьому участі не приймав. Також вона під час хвороби дівчинки приходила до них додому та допомагала дитині із навчанням.

В судовому засіданні за клопотанням сторін в присутності педагога ОСОБА_5 (директор з виховної роботи НВК 15) була вислухана думка дитини- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка впевнено сказала, що бажає залишитися із батьком та проживати разом із ним, з батьком ій краще. З мамою вона не може порозумітися, вважає, що мати достатньо часу їй не приділяє. Мама бульше грошей витрачала на себе, але готувала їжу, голодною вона не була, речі її прала. Коли вона мешкала із мамою, то ніхто не заброняв їй бачитися із батьком та з тіткою.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Судом встановлено, що з 16 серпня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, зареєстрованому у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 494.(а.с.11)

Від шлюбу сторони мають спільноу малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2008 року (а.с.12).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року №208/988/16-ц шлюб між сторонами розірвано.(а.с.13)

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 працює електрогазозварювальником ТОВ «Металургійний завод металосплавів», аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця з всіх видів заробітку на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 лютого 2016 року. На виконання вказаного рішення 12.04.2016 р виданий виконавчий лист. (а.с.14,15)

Відповідно до характеристики учениці 5-В класу НВК-академічного ліцею №15 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мама та тато приділяють належну увагу вихованню доньки, завжди цікавляться її навчальними успіхами, проблемами. Відвідують батьківські збори.(а.с.18)

Відповідно до довідки №22/05-1 від 22.05.2020 р ОСОБА_1 працює на посаді помічника плавильника металів та сплавів в ТОВ "Интермент Інкорпорейтед", наказ про прийняття №ІІ08 від 20.02.2020р.(а.с.19)

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 - власник, ОСОБА_1 - син.(а.с.20)

Відповідно до акту про проживання № 5 від 20.05.2020 р за адресою: АДРЕСА_1, дійсно мешкає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисті речі в квартирі є, що підтверджують сусіди.(а.с.21)

Відповідно до картки хворого офтальмологічного центру "Центр зору" Нетус ОСОБА_3 були зроблені необхідні корекційні процедури.(а.с.24)

Згідно копій квитанцій ОСОБА_1 щомісяця перераховув аліменти ОСОБА_2 в розмірі 1800,00 грн за період з 12.2018 р по 01.2020 р.(а.с.26, 26-зворотня)

Згідно листа начальника Дніпровського відділу ДВС у м.Кам'янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кабаченко І. №21845 від 25.06.2020 року вбачається, що у відділі виконавчі провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не перебувають. В зв'язку з цим, надати довідку виконавчої служби про відсутність заборгованості по аліментам у ОСОБА_1 не мають можливості.(а.с.37)

Відповідно до Характеристики від 02.07.2020 р. ОСОБА_2 працює у ПАТ «Дніпровський коксохімічний завод» з 16.10.2012 року за спеціальністю лаборант хімічного аналізу 5 розряду лабораторії охоронй навколишнього середовища. До теперішнього часу працює у виробничому відділі, займає посаду інженера з оперативного управління виробництвом (диспетчер заводу). ОСОБА_2 працьовитий, кваліфікований спеціалист. У спілкуванні з колегами спокійна, доброзичлива, завжди прийде на допомогу, має авторитет в колективі і належну оцінку керівництва. Прогулів по роботі не було, у стані алкогольного сп'яніння не затримувалась.(а.с.50)

Згідно листа начальника Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ підполковника поліції Цимбала В.В. вбачається, що згідно інформаційно-пошукової бази даних Управління інформаційно аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області у 2012 році, дійсно до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ з заявами зверталась гр. ОСОБА_2, 1985 р.н., меш. АДРЕСА_1. Так, 14.05.2012 року ЖРЗПЗ № до Дніпровського РВ звернулась гр. ОСОБА_2 відносно гр. ОСОБА_1, 1980 р.н, який

перешкоджає в мешканні у квартирі АДРЕСА_1, за даним фактом винесено постанову про відмову в порушені кримінальної справи ВМ № 2089 від 16.05.2012 року. Вдруге гр. ОСОБА_2 зверталась до Дніпровського РВ 18.05.2012 року ЖРЗПЗ № 2851, про те, що її чоловік ОСОБА_1 самоправно забрав спільні речі, за даним фактом в порушені кримінальної справи відмовлено ВМ № 2286 від 21.05.2012 року. Додатково повідомляють, що 13.12.2004 року відносно гр. ОСОБА_1, 1980 р.н., було складено адміністративний протокол № 61884, за вчинення насильства в сім'ї (ст. 173-2 ч.1 КУпАП України ).(а.с.52)

Судом вислухані пояснення сторін, допитані свідки, які азанчили про відносини між батьками та дитиною, досліджені письмові докази.

При ухваленні рішення суду суд приймає до уваги пояснення свіх свідків, допитаних в судовому засіданні, які фактично узгоджуються між собою.

Щодо позовних вимог за первісним позовом про визначення місця проживатння дитини, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню пог наступним підставам.

Так, судом встановлено, що між сторонами, які є батьками малолітньої ОСОБА_3, існує спір стосовно місця її проживання.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.</p>

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою .

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком та стан здоров'я дитини, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову та визначення місця проживання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком.

Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача ОСОБА_2 у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов'язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утриманя дитини ОСОБА_3, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Так, відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним - ОСОБА_2 не довела факту перебування доньки ОСОБА_3 на її утриманні. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 з січня 2020 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

Вирішуючи первісний позов в частині припинення стягнення аліментів на утримання дитини, та присудження стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом аліментів на утримання доньки, суд враховує зміну обставин, що існували на час вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Оскільки на даний час ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з ОСОБА_1, стягнення з останнього аліментів на користь ОСОБА_2 є недоцільним, оскільки визначає використання таких платежів відповідачем не за призначенням - не в інтересах дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ст.181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина.

Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Отже, враховуючи встановлений ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну чи припинення розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених ст.192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та існують на момент звернення з позовом.

Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами факт, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1, доказів зворотного відповідачем за первісним позовом не надано суду, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни сімейних обставин, за яких ухвалювалось рішення про стягнення аліментів та визначає недоцільність продовження стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 в подальшому, зважаючи що стягнення таких аліментів на користь останньої є порушенням як інтересів дитини, так і її прав на аліменти, що є її власністю. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, яка наразі проживає з позивачем, а тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів із стягуванням з з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подання даної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено.

З приводу зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то, при прийнятті рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Стаття 171 СК передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору щодо її виховання, місця проживання тощо. Суд, вислухавши думку дитини, повинен дати їй належну оцінку, правильно оцінити емоційний стан дитини та констатувати відсутність жодних сумнівів розуміння дитиною ситуації та всіх обставин справи.

Враховуючи позицію малолітньої ОСОБА_3, її вік та бажання проживати разом з батьком, встановлену під час судового розгляду справи в судовому засіданні, які не викликають сумніву з їх дійсності та правдивості, зважаючи на вік та обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність відмови в задоволені зустрічних вимог про визначення місяця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Приймаючи вказане вище рішення, суд враховує, що, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Крім того, суд враховує, що задоволення вимог за первісним позовом, повністю виключає можливість задоволення вимог за зустрічним позовом.

З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись статтями 161,180, 181 СК України, ст.ст.10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів - задовольнити повністю .

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1;.

Припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 які стягуються в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.02.2016 року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року по цивільній справі № 209/490/16-ц.

Визнати виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, мешкає АДРЕСА_1, працює ТОВ «Інтермет інкорпорейтед», щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки - ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частки його заробітку/доходу/, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_3, в особі ОСОБА_2, - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подання даної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 Володимирівнидо ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Кам'янської міської ради про визначення місця проживання дитини- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 25 січня 2021 року.

Суддя О.О. Лобарчук