Провадження №2/932/4198/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в обґрунтування доводів якого, позивач зазначив, що 16 серпня 2013 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1244. У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та взаємне непорозуміння. Шлюбні відносини повністю припинені з липня 2019 року. Відповідач грубо та систематично нехтувала сімейними цінностями, вчиняла сварки, свідком яких нерідко ставали діти. Наслідком цього стала ініціація процесу розлучення та припинення спільного проживання. Станом на сьогоднішній день, обидві доньки проживають з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні, відповідачка не намагається з ними зустрітися та приймати участь у їх вихованні. Позивача зазначає, що має стабільний дохід та всі необхідні умови для проживання дітей. В інтересах дітей, які постійно проживають з ним, вважає, що необхідно визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - закрито, у звязку з відмовою від позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 16 серпня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Дніпропетровська громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянкою України, актовий запис №1244.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Крім того, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за за адресою фактичного проживання АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини позивачем надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 25), довідку ДП «Судовий будівельно-експортний центр» про доходи позивача (а.с.29), характеристику на позивача з роботи (а.с.30), медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичних психіатричних оглядів серія 10ААЄ №773709 та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серія НТН №347922 про відсутність протипоказань щодо встановлення опіки над неповнолітньою дитиною (а.с. 31,32), позитивну характеристику ОСОБА_4 учениці 1 класу НВК «Європейська гімназія» (а.с. 33), позитивну характеристику ОСОБА_3 учениці 11-А класу КЗО «СЗШ №49» ДМР (а.с.34).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини визнала повністю.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської міської ради, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 наолдження №4/3-17 від 14.03.2021, відповідно до якого орган опіки не дійшов згоди, з ким з батьків визначити місце проживання дитини та вирішення даного питання залишає на розсуд суду.

Через канцелярію суду, були надані письмові пояснення свідків:

ОСОБА_3 старшої доньки сторін, яка підтвердила обставини викладені позивачем у позові, зазначивши, що вони з сестрою проживають разом з батьком та просила визначити місце проживання молодшої сестри з батьком.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , бабусі дитини, місце проживання якої визначається, яка також підтвердила обставини зазначені позивачем та вказала, що ОСОБА_4 проживає з батьком, що зумовлено її власним бажанням, мати вихованням дітей не займається.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , брата малолітньої ОСОБА_4 , місце проживання якої визначається, який зазначив, що дитина мешкає з батьком за власним бажанням. Зазначив, що мати вчиняла фізичне та психологічне насильство щодо нього та не змінила свого ставлення до своїх молодших дітей.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також фактичне місце проживання доньки з батьком, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини повністю: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст.ст. 110-112, 141, 150, 155, 161 Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовільнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 16 серпня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Дніпропетровська громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянкою України, актовий запис №1244.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживаючим за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 27 жовтня 2021 року.

Суддя : В.І.Цитульський