Номер провадження: 22-ц/813/8317/21
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору№ 39/207к від 03.07.2018, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову він вказував на те, що на підприємстві працює з березня 1995 року. Наказом від 03.07.2018 р. його незаконно звільнено з посади слюсаря з ремонту технологічних установок. Згідно посадової інструкції слюсаря в нього має бути фахове посвідчення, якого в нього не було з вини підприємства, так як при переводі на нову спеціальність його не направили на перепідготовку в учбовий комбінат.

Саме з цих причин він чотири дні, знаходячись на робочому місці не міг на законних підставах виконувати роботу слюсаря. А працювати з порушенням закону про охорону праці не став,бо вже мав гіркий досвід на підприємстві, коли було грубо порушено законодавство про охорону праці в результаті чого він став інвалідом.

Підприємство цим скористалося та оформило акти про прогули, не зважаючи на те, що він фактично був на роботі, а приступити до виконання посадових обов`язків не міг з вини підприємства.

07 травня 2018 року він захворів, а після одужання, по дорозі на роботу травмував ногу і довгий час лікувався. 02.07.2018 року вийшовши на роботу після травми ноги з медичною довідкою з призначенням лікарів на легку працю, був викликаний на профсоюзний комітет, де йому повідомили що його звільняють за прогули. Довідка лікарів про надання легкої праці була проігнорована. Порушення підприємством колективного договору, техніки безпеки та іншого законодавства України профсоюзом до уваги не були прийняті.

02 липня 2019 року позивач звернувся з уточненим позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ від 03 липня 8 року № 39/207к про звільнення з посади слюсаря з технологічних установок ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, поновити на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», стягнути з товариства середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 03 липня 2018 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду у розмірі - 76 840,00 грн, та судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач вказував на те, що ним було пережито психологічний стрес, був порушений звичний ритм життя, для відновлення якого йому необхідні додаткові зусилля. У зв`язку з наявності в нього 3-ї групи інвалідності він не може знайти роботу, жоден роботодавець не погоджується прийняти його . Він був єдиним годувальником у сім`ї, яка складається з ОСОБА_2 - тещі, ОСОБА_3 - дружини, та двох дітей. У дружини та тещі теж є інвалідність, яка не дає їм знайти гідну роботу для утримання самих себе.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

13 вересня 2018 року відповідач надав відзив на позов, за яким заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що через проведення оптимізації чисельності підприємства та масове скорочення штату, ОСОБА_1 заздалегідь направлено попередження № 100 від 06.02.2018 р., в якому йому було запропоновано обрати одну з таких посад: прибиральник службових приміщень виробничої ділянки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », прибиральник території виробничої ділянки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » або слюсар з ремонту технологічних установок виробничого комплексу механізації Портового зернового терміналу. Позивач погодився зайняти посаду слюсаря з ремонту технологічних установок, про що свідчить його письмова згода. Відповідно до наказу товариства від 30.04.2018 р. ОСОБА_1 переведено на посаду слюсаря з ремонту технологічних установок. З даним наказом позивач ознайомитися відмовився, про що був складений відповідний акт. З огляду на зазначене, товариством зроблено все можливе для забезпечення працевлаштування позивача. За фактом скорочення штату у товаристві була проведена перевірка Головним управлінням Держпраці в Одеській області. Ніяких суттєвих порушень щодо проведеної процедури скорочення виявлено не було.

Окрім того, позивачу було запропоновано отримати спеціальний одяг та взуття, як це передбачено колективним договором товариства, від чого ОСОБА_1 також відмовився, про що є відповідний запис у журналі видачі спецодягу та спецвзуття, а також акт про відмову від отримання робочого одягу та взуття. При цьому, твердження позивача про те, що йому запропонували придбати спецодяг та спецвзуття за особисті кошти є абстрактним голослів`ям, оскільки, як вбачається з вищезгаданого журналу, він неодноразово раніше отримував робочий одяг та взуття безкоштовно. Щодо тверджень позивача, що причиною його відмови від роботи є, серед іншого, те, що товариством не проведено інструктаж з техніки безпеки та не направлено на перепідготовку для отримання фахового посвідчення, варто зауважити, що функції, які повинен був виконувати позивач на посаді слюсара, є ідентичними тим, що в нього були коли він працював на посаді техніка з інструментів. Інструкції з охорони праці для обох зазначених професій передбачають однакові вимоги та функції, а тому проходити навчання знов позивачу не було потрібно. До того ж, позивач, працюючи на посаді техніка з інструментів, кожного року проходив перевірку знань, про що свідчать відповідні протоколи засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці за 2011-2017 рр. За невідомих обставин ОСОБА_1 30.04.2018 р. до роботи не приступив, на робочому місці був відсутній. Вище описана ситуація мала триваючий характер - позивач був відсутній на робочому місці як 30.04.2018р., так і 02.05.2018р., 03.05.2018р., 04.05.2018р., а також 02.07.2018р. Кожен прогул безпосереднім керівником зафіксовано у доповідних записках та спеціально створеною комісією, складені відповідні акти, в яких зафіксовано відсутність на роботі ОСОБА_1 , пояснення він не надав. Вказуючи на те, що звільнення відбулося згідно з вимогами законодавства представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №39/207 від 03.07.2018 року ТОВ «Про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 , табельний номер № НОМЕР_1 , з посади слюсаря з ремонту технологічних установок. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Стягнено з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2018 року до 12.04.2021 р. у сумі 243250 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн., та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Стягнено з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на користь держави судовий збір у розмірі 2388,9 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції взагалі не встановлено, де саме знаходився позивач ОСОБА_1 у дні прогулу.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» №39/159к від 30.04.2018р. ОСОБА_1 переведено з посади техніка з інструменту на посаду слюсаря з ремонту технологічних установок (а.с.47 т.1).

Відповідно до інструкції з охорони праці №28 для слюсаря з ремонту технологічних установок до такої роботи допускаються особи не молодші 18 років, які пройшли медичний огляд з урахуванням роботи на висоті, навчені і атестовані по відповідній програмі, які мають групу з електробезпеки не нижчу другої (а.с.89 т.1).

Наказом №39/207 від 03.07.2018 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 , табельний номер № НОМЕР_1 , було звільнено з посади слюсаря з ремонту технологічних установок на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогули без поважних причин (а.с.6).

Підставою для звільнення стали: доповідні записки інженера-механіка з експлуатації устаткування та акти про відсутність на робочому місці від 30.04.2018 р., 02.05.2018р., 03.05.2018р., 04.05.2018р., 02.07.2018р., а також повідомлення про надання згоди профспілкового комітету від 03.07.2018р. №39/3пк, протокол засідання профспілкового комітету №6 від 03.07.2018р.

Як видно з рапортів інженера-механіка ОСОБА_4 від 30.04.2018р., 02.05.2018р., 03.05.2018р., 04.05.2018р., 02.07.2018р., ОСОБА_1 відсутній на робочому місці (а.с. 31, 34, 38).

У квітні 2018 року також було складено акт про неявку позивача на робоче місце та про те, що він не приступив до роботи (а.с. 32).

Згідно з актом від 30.04.2018 р., складеним заступником генерального директора з кадрів і охорони праці ОСОБА_5 , інспектором з кадрів ОСОБА_6 , інженером-механіком з експлуатації обладнання ОСОБА_4 , слюсар з ремонту технологічних установок ОСОБА_1 відмовився від отримання інструктажу слюсаря з ремонту технологічних установок Портового зернового терміналу» №28, яка знаходиться на робочих місцях працівників дільниці з експлуатації технологічного обладнання виробничого комплексу механізації ПЗТ (а.с.131).

Також 30.04.2018р. складено акт начальником служби МТО Дороховим, комірником ОСОБА_7 , начальником відділу кадрів Охоти, про відмову ОСОБА_1 від отримання спецодягу і взуття (а.с.43).

02.05.2018р., 03.05.2018р, 04.05.2018р. 02.07.2018р. складено акти про те, що ОСОБА_1 не приступив до роботи, на робочому місці був відсутнім, письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці не надав (відмовився надати) (а.с.35).

03 липня 2018 року згідно з актом складеним заступником генерального директора з кадрів і охорони праці ОСОБА_5 , інспектором відділу кадрів ОСОБА_6 , начальником відділу кадрів ОСОБА_8 , економіст з фінансової роботи та обліку - ОСОБА_9 .

Як видно з листка непрацездатності позивач хворів з 07.05.2018р. до 12.05.2021р., з 14.05.2018р. з 19.05.2018р., з 24.05.2018р., з 02.06.2018р., 12.06.2018р., 22.06.2018р. (а.с.44-46 т.1).

Позивач є інвалідом 2 групи за трудовим каліцтвом отриманим на даному підприємстві.

03 липня 2018 року позивачем надано до медико-санітарної частини довідку про стан здоров`я.

Як вбачається з роздруківки з Єдиної інформаційної системи адміністрації Одеського морського порту позивач заходив на територію порту 30.04.2018р. (вхід- 6:43:42, вихід - 16:04:52), 02.05.2018р. (вхід-07:03:28, вихід 16:28:38), 03.05.2018р. (вхід-6:59:38, вихід-16:29:26), 04.05.2018р. (вхід-7:11:44, вихід -16:13:54) 02.07.2018р. (вхід - 07:05:18, вихід 16:33:54) (а.с.171-173 т.1).

У судовому засіданні в якості свідка була допитана представник позивача ОСОБА_3 , яка пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 морально страждав після звільнення, отримавши на цьому ж підприємстві трудове каліцтво, він залишився без засобів існування, не міг влаштуватися на іншу роботу через наявну інвалідність.

Виклик раніше заявлених представником свідків не було забезпечено у зв`язку з тим, що в судовому засіданні представник відмовилася від їх допиту, така відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Отже, враховуючи вказані норми та знаходження позивача на території підприємства, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження належними доказами.

Оскільки у вказані вище періоди часу позивач знаходився на роботі, твердження відповідача про прогул не відповідають дійсним обставинам. Більше того, зібрані у справі докази вказують на те, що позивачу не було зазначено його робоче місце.

Враховуючи вказані висновки є підстави для визнання незаконним та скасування наказу №39/207 від 03.07.2018 року «Про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 , табельний номер № НОМЕР_1 , з посади слюсаря з ремонту технологічних установок з поновленням його на посаді.

Щодо доводів відповідача, що проходження позивача на територію порту не підтверджує його знаходження на робочому місці підприємства, суд першої інстанції правильно критично поставився, оскільки до суду не було надано належного доказу про робоче місце позивача та не надано відомостей про обсяг виконуваної ним роботи за вимогами до його посади. Більше того, зміст складених актів також вказує на те, що позивач перебував на території підприємства під час їх складання.

У силу ч.3 ст.235 КЗпП суд першої інстанції правильно вважав за необхідне враховуючи наявність підстав для поновлення позивача на посаді, стягнути з товариства на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.07.2018 року по день розгляду даної справи 12 квітня 2021р. виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995р. №100.

Як видно з матеріалів справи посадовий оклад позивача складав 7000 грн., відомостей про розмір середньомісячної заробітної плати відповідачем не надано.

Виходячи із наявного розміру посадового окладу -7000 грн., середньоденна заробітна плата складає 350 грн (14000 грн/40 р.днів (з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р.), а кількість робочих днів з 04.07.2018р. до 12.04.2021р. складає 695 робочих днів

Враховуючи період 04.07.2018 р. до 12.04.2021 р. , дати прийняття судом рішення, позивачу необхідно нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 243250 грн. (695 р.д. х 350 грн).

Згідно із ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи те, що відповідачем були порушені охоронювані законом трудові права ОСОБА_1 , незаконне звільнення з займаної посади призвело останнього до необхідності з його боку докладати додаткових зусиль для організації свого звичайного образу життя, суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, що є підставою для її стягнення згідно ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з принципів виваженості, розумності та справедливості та враховує ту обставину, що порушення прав позивача тривало значний час.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд зауважує, що розподіл обов`язків по доказуванню здійснюється відповідно до законодавчо закріплених загальних і спеціальних правил. Загальні правила діють для всіх справ незалежно від їх матеріально-правової природи. Спеціальні правила (презумпції та фікції) застосовуються стосовно певних категорій справ або при вирішенні окремих процесуальних питань. Змістом і тих, і інших є припущення про наявність або про відсутність позовних фактів. Винятки із загального правила розподілу обов`язку доказування випливають з норм матеріального права.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (відображають позицію скаржника у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк