КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі за скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка» на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не накладення арешту та не здійснення опису майна боржника, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка» (далі - ОСББ «Фіалка»)через представника - адвоката Полєтаєва І.О. звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не накладення арешту та не здійснення опису майна боржника, заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року скаргу повернуто особі, яка її подала.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що подана скарга на бездіяльність державного виконавця підписана особою, яка належним чином не підтвердила своїх повноважень діяти від імені та в інтересах заявника, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_2 є головою правління або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи, тобто особою, яка мала право уповноважувати адвоката Полєтаєва І.О. на представництво інтересів ОСББ «Фіалка» в суді, що зумовлює застосування наслідків, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Полєтаєва І.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування районним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу передати для продовження розгляду по суті скарги до суду першої інстанції з одночасним стягненням з органу державної виконавчої служби судових витрат.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдиним і достатнім документом, який підтверджує повноваження адвоката, як представника учасника справи, є ордер на надання правової допомоги, оригінал якого було подано представником стягувача до суду першої інстанції разом зі скаргою. Частина четверта статті 62 ЦПК України не передбачає подання доказів, які підтверджують процесуальну дієздатність клієнта або службової особи клієнта. У разі, якщо в суду першої інстанції були сумніви, щодо належних повноважень голови правління ОСББ «Фіалка»ОСОБА_2, то він не був позбавлений можливості перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєсті юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або зобов`язати заявника надати документи, які підтверджують повноваження його голови правління. Також чинні норми ЦПК України не зобов`язують представника стягувача, який має статус адвоката та повноваження якого підтверджені ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», надавати суду будь-які інші підтвердження своїх повноважень. Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на практику ЄСПЛ є не релевантним і не може бути використане для обмеження права стягувача на звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, а безпідставне повернення скарги і є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник вказує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про повернення скарги не враховано правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду за 2018-2019 роки, суть яких зводиться до того, що ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката і надання договору про надання правової допомоги, його копії або виписки разом з ордером закон не вимагає. Крім того, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення скарги з формальних підстав унеможливило доступ заявника до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи, а незаконне повернення скарги судом може призвести до неможливості в подальшому виконання первинного судового рішення, за яким відкрите виконавче провадження.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

За правилом пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 3 листопада 2021 року, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Повертаючи скаргу на бездіяльність державного виконавця особі, яка її подала, суд першої інстанції виходив з того, що вказана скарга підписана представником ОСББ «Фіалка» - адвокатом Полєтаєвим І.О., який діяв на підставі ордеру від 15 липня 2021 року та додаткового договору до договору № 1-06/07/2021 від 6 липня 2021 року, укладеного між адвокатом Полєтаєвим І.О. та ОСББ «Фіалка» в особі голови правління ОСОБА_2, однак до матеріалів скарги не долучено належних доказів, які підтверджують процесуальну дієздатність ОСОБА_2 у розумінні положень статей 58, 60 ЦПК України, зокрема, відсутні докази, які вказують на те, що останній є головою правління або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи, та у відповідності до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) має право уповноважувати інших осіб на представництво інтересів кооперативу у суді та інших державних органах.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою - третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За правилом частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною шостою статті 62 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

По своїй суті підписання та/або подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке у даному випадку здійснювалося адвокатом Полєтаєвим І.О. на підставі оригіналу ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1091899 від 15 липня 2021 року, в якому при цьому зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VIпід час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Положення набирає чинності з 12 квітня 2019 року та згідного із пунктами 4-6 цього рішення: дозволено адвокатам України в строк до 1 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону; типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні); визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, та пункту 18 Положення, які діють до 1 січня 2022 року.

Згідно із цим Положенням ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI.

Положення наведених норм дають підстави для висновку, що повноваження адвоката як представника учасника справи (провадження) мають бути підтверджені ордером або довіреністю цієї сторони, що посвідчує такі повноваження.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України).

Тобто, відсутність застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії від імені особи, яку він представляє, має оцінюватися як наявність у представника такого процесуального повноваження.

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером ЦПК України не вимагає.

Звертаючись до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, Полєтаєв І.О. діяв як адвокат відповідно до належним чином засвідченої копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2109 від 16 грудня 2004 року, а також додаткового договору до договору № 1-06/07/2021 від 6 липня 2021 року про надання правової допомоги, укладеного 15 липня 2021 року між ним та ОСББ «Фіалка» в особі голови правління ОСОБА_2, на підтвердження своїх повноважень надав оригінал ордеру, який є самостійною підставою, що надає право адвокату на підписання документів від імені юридичної особи - стягувача, в тому числі і на підписання даної скарги.

Отже, визначення судом першої інстанції такої підстави для повернення скарги (заяви) як відсутність доказів на підтвердження повноважень голови правління діяти від імені юридичної особив порядку самопредставництва, а саме: укладати договір про надання правової допомоги та уповноважувати адвоката на представництво інтересів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку в суді є необґрунтованим.

Тлумачення частини третьої статті 58 ЦПК України та частини першої статті 60 ЦПК України, на які суд першої інстанції здійснив посилання в оскаржуваному судовому рішенні, дають підстави для висновку, що юридична особа бере участь у справі або через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) або через свого представника, зокрема, адвоката.

При цьому чинне законодавство не зобов`язує представника сторони, який є адвокатом, при зверненні до суду надавати докази на підтвердження повноважень відповідного керівника юридичної особи уповноважувати останнього на представництво інтересів цієї особи в суді, оскільки відносини між клієнтом і адвокатом регулюються нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким обставини наявності/відсутності таких повноважень підлягають з`ясуванню саме під час укладення договору про надання правової допомоги, на підставі якого видається ордер.

Посилання суду першої інстанції на вимоги пункту 1 частини першої та частини третьої статті 62 ЦПК України є безпідставними, оскільки у даному випадку представництво заявника здійснювалось адвокатом не підставі довіреності юридичної особи, а відповідно до ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», який є достатнім документом, який підтверджує повноваження адвоката, як представника учасника справи (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність того, що ОСОБА_2 є головою правління або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи, тобто особою, яка мала право уповноважувати адвоката Полєтаєва І.О. на представництво інтересів ОСББ «Фіалка» в суді, а як наслідок повернення скарги є помилковим.

Як передбачено пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зазначена норма, в контексті обставин даної справи, підлягала застосуванню у випадку, коли до скарги на бездіяльність державного виконавцявзагалі не додано доказу, який міг би підтвердити повноваження саме представника діяти від імені та в інтересах одного з учасників справи.

Враховуючи викладене, районний суд неправильно застосував положення статті 185 ЦПК України та, припустившись надмірного формалізму, дійшов помилкового висновку про повернення скарги ОСББ «Фіалка», від імені та в інтересах якого діяв представник - адвокат Полєтаєв І.О.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

З наведених підстав, колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали скарги на бездіяльність державного виконавця, формально поставився до вирішення питання про прийняття її до розгляду та помилково повернув скаргу заявнику, порушивши його право на судовий захист.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення скарги ОСББ «Фіалка», поданоїчерез представника - адвоката Полєтаєва І.О., на бездіяльність державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не накладення арешту та не здійснення опису майна боржника, є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом із тим, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України вимога щодо розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції задоволенню не підлягає, оскільки спір по суті вимог скарги не розглядався апеляційним судом.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка» задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року скасувати, справу за скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка» на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не накладення арешту та не здійснення опису майна боржника, заінтересована особа - ОСОБА_1 , направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній