Справа № 362/6079/20
Провадження № 2/362/1115/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретаря - Яренко Н.М.,

представника позивача - Шумило Н.М. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.02.2020 р. за участі ОСОБА_5 , яка керувала транспортним засобом марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_2 , відбулась дорожньо-транспортна пригода, та згідно постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2020 р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди. З метою визначення вартості відновлювального ремонту та розміру заподіяних збитків, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності та отримав Звіт № 873-М/20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 372064,38 грн. Водночас, його ринкова вартість на момент ДТП складає 195697,00 грн. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача на її користь різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 147763,27 грн., 2200 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу, 2500,00 грн. витрати на звіт № 872М/20 та 500,00 грн. на звіт № 873-М/20, 400,00 грн. на отримання звіту на електронному носії, а всього - 152612,00 грн. матеріальної шкоди, та 50000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у справі у розмірі 11106,51 грн., що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 8400,00 грн., та судовий збір 2706,51 грн.

Під час розгляду справи позивач зменшила позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме - просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 50212,00 грн., оскільки в березні 2021 р. МТСБУ їй було відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 103400,00 грн., позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та судових витрат позивачем залишено без змін, про що представником позивача подано письмову заяву.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову з врахуванням їх зменшення підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні.

Позивач в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялась належно.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову визнали частково, саме: матеріальну шкоду у розмірі 44363 грн. 27 коп., виходячи з наступного: ринкова вартість автомобіля становить 195697 грн. 00 коп.; вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 47933 грн.73 коп., тобто 195697 грн. 00 коп. - 47933 грн. 73 коп. = 44363 грн. 27 коп., та витрати на правничу допомогу, які не перевищують 5000,00 грн., заподіяну моральну шкоду визнали в розмірі 5000,00 грн. Крім того, представником відповідача були подані письмі пояснення, в яких обґрунтовано часткове визнання ними позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 р. зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї з зацікавлених сторін.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, судом встановлено, що 19.02.2020 р. за участі ОСОБА_5 , яка керувала транспортним засобом марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Chevrolet Captiva", державний номерний знак НОМЕР_2 , відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі

№ 362/1341/20 від 08.05.2020 р., гр. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у розмірі 340,00 грн.

Внаслідок ДТП було нанесено матеріальну шкоду, оскільки, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно звіту № 872-М/20 про оцінку вартості (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяної власнику транспортного засобу марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 195697,00 грн., розмір відновлюваного ремонту складає 372064 грн. 38 коп. Вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 47933 грн.73 коп.

Вартість послуг, наданих ФОП ОСОБА_6 , згідно квитанцій № 872-М/20, № 873-М/20 від 22.06.2020 р. становить 2500,00 грн. та 500,00 грн., та квитанції № М/20 від 02.11.2020 р - 400,00 грн., та згідно квитанції до прибуткового ордеру № 113, позивачем понесені витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 2200,00 грн.

Таким чином, загальна сума заподіяних матеріальних збитків власнику транспортного засобу марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_4 становить 153363,27 грн.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.02.2020 р. за участі ОСОБА_5 , яка керувала транспортним засобом марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Chevrolet Captiva", державний номерний знак НОМЕР_2 була, цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована полісом обов`язково страхування АО/1012709 в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» на суму 100000,00 грн.

Як вбачається з листа МТСБУ, згідно рішення Президії МТСБУ від 21.01.2021 р., МТСБУ прийняло рішення та здійснило виплату ОСОБА_4 відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження щодо встановлення вартості пошкоджень КТЗ у розмірі 3400,00 грн., на загальну суму у розмірі 103400,00 грн., що було підтверджено в судовому засіданні позивачем та її представником.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, вищезазначені обставини визнаються сторонами у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП, а до того часу вона є недоведеною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином, подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За нормами ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, і на думку суду, дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. А тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, суд частково задовольняє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, враховуючи її душевні хвилювання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, певні незручності у зв`язку з неможливістю користування автомобілем, та виходячи з засад розумності та справедливості визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача, пропорційно задоволених вимог .

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно квитанцій, позивачем сплачено судовий збір за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1536 грн. 11 коп., 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову та 750 грн., за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 р. у справі

№ 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається що, 16.11.2020 р. між адвокатом Шумило Н.М. та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання правової/професійної правничої допомоги.

На підтвердження факту надання правової допомоги позивачу адвокатом Шумило Н.М. надано до суду розрахунок суми судових витрат, згідно якого судові витрати складаються з судового збору в розмірі 2706 грн. 51 коп., та 8400,00 грн. судових витрат на правову допомогу, що підтверджується квитанцією від 16.1.2020 р., всього - 11106,51 грн.

Таким чином, на підставі отриманих доказів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 8400,00 грн., та 577,12 грн. витрати на оплату судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 22, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,12,81,263-268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 50212,00 грн., 5000 грн. моральної шкоди, а всього - 55212,00 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті дванадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 8977,12 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.М.Кравченко