Справа № 645/7647/21
Провадження № 2-о/645/233/21
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

19 листопада 2021 року місто Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Федорова О.В.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , треті особи: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України

заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), місцезнаходження: м. Харків, вул. Сумська, 61;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла заява адвоката Гончарова Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , треті особи: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану СМУЮ (м. Харків), ОСОБА_2 , в якому заявник просить суд:

- встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Краснодон, Україна від батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) видати свідоцтво про народження.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Водночас, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

З пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами убачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Як вбачається із заяви, заявник просить встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Краснодон, Україна від батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявником надано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками в якому зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . У вказаному свідоцтві зазначено, що воно видане Відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції МЮ ЛНР, тобто органом, який не визнаний на території України.

Крім того, до матеріалів заяви долучено свідоцтво про укладення шлюбу 11.12.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , видане Відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції МЮ ЛНР, тобто органом, який не визнаний на території України.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Приписи ст. 128 СК України передбачають визнання батьківства за рішенням суду в позовному провадженні.

Заявник фактично просить суд визнати батьківство ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , що свідчить про наявність спору про право.

Справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.

Окрім того, заявлена вимога про фактичне визнання батьківства над малолітньою не заявлена в прохальній частині заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з положеннями ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Частиною 1 статті 144 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно ч. 3 ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

В заяві про встановлення факту народження дитини вказано про те, що ОСОБА_2 є батьком дитини, в той же час, свідоцтва про шлюб, не надано. Долучене свідоцтво про укладення шлюбу від 11.12.2020 видане окупаційною владою в Україні не визнається, а відтак, не може свідчити про батьківство заявника у відношенні дитини.

Крім того, заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

п. 3 не зазначено номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків);

п. 5 виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (не надано доказів походження дитини від подружжя).

На підставі ст. 185 ч.1 ЦПК України заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом строк заява буде визнана неподаною та повернута заявникові.

Керуючись ст. 175, 176, 177, 185 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , треті особи: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - залишити без руху.

Надати строк десять днів для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання недоліків у зазначений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олена Федорова