Провадження № 2-з/752/54/21
У Х В А Л А

14 січня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Бродюк Л.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 .

Одночасно з поданням позовної заяви позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення зазначеного вище позову вказавши, що предметом позову у даній справі є визнання за нею права власності на 1/2 частку наступного майна:

нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , аг. Площею 144,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0;

квартири АДРЕСА_2 , загальною площею: 122,5, житлова площа ( кв.м.): 67, 4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

квартири АДРЕСА_2 , загальною площею ( кв.м.): 53, житлова площа ( кВ.м): 17.6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

знаків для товарів та послуг, право власності на які за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано:

26.09.2016 року свідоцтвом № НОМЕР_1 зареєтрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.08.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_2 , зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.10.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_3 зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Заявниця зазначає, що зазначене вище майно було набуто нею з відповідачем ОСОБА_2 під час спільного проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу у період часу з 2007 року по 2011 рік, а в подальшому в зареєстрованому шлюбі у період часу з 2011 по 2018 роки.

Вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо поділу майна подружжя і з огляду на дії відповідача щодо поділу квартири АДРЕСА_2 , заг. площею 175,5 кв.м., житловою площею 85 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 0 на 2 окремих об`єкти нерухомого майна.

У зв`язку з зазначеним вище просила накласти арешт на майно.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу майна подружжя, а саме:

нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , аг. Площею 144,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0;

квартири АДРЕСА_2 , загальною площею: 122,5, житлова площа ( кв.м.): 67, 4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

квартири АДРЕСА_2 , загальною площею ( кв.м.): 53, житлова площа ( кВ.м): 17.6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

знаків для товарів та послуг, право власності на які за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано:

26.09.2016 року свідоцтвом № НОМЕР_1 зареєтрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.08.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_2 , зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.10.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_3 зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала на те, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

ОСОБА_2 , будучи власником майна, яке, як вважає ОСОБА_1 , є спільним майном подружжя, має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно, а саме на:

нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , заг. площею 144,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею: 122,5, житлова площа ( кв.м.): 67, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею ( кв.м.): 53, житлова площа ( кв.м): 17.6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

Знаки для товарів та послуг, право власності на які за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано:

26.09.2016 року свідоцтвом № НОМЕР_1 зареєтрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.08.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_2 , зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

10.10.2017 року свідоцтвом № НОМЕР_3 зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Стягувач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ;

Боржник - ОСОБА_2 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ідентифікаційний код НОМЕР_5 ).

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.Г. Плахотнюк