Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2304/21

Номер провадження: 2/511/723/21

"22" листопада 2021 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Іванової О. В. , розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

02.11.2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду справи призначено головуючого суддю Іванову О.В.

Ухвалою суду від 09.11.2021р. вказана позовна заява була залишена без руху.

17.11.2021р. на виконання вказаної ухвали суду від 09.11.2021р. на адресу суду надійшла позовна заява у уточненій редакції.

Дослідивши матеріали позову, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне.

З матеріалів, доданих до позовної заяви вбачається, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.12.2020 року позов ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Ренгач Людмила Олексіївна до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_3 , третя особа : Марківська сільска рада Роздільнянського району Одеської області про захист цивільного права, визнання незаконним правового акту, скасування його , прийняття рішень про поновлення порушеного права було задоволено.

Вказаним рішенням суду було вирішено:

- Визнати незаконним та скасувати рішення органу виконавчої влади, розпорядження голови Роздільнянської районної державної адміністрації від 16.09.2005 року 509/А-2005. - Визнати незаконним та скасувати кадастровий номер :01:001:0051

- Визнати незаконним та скасувати державний акт від 16.12.2005 року серії ЯА 855575 виданий на ім`я ОСОБА_3 на приватну власність земельної ділянки розміром 6,9021га .

Надалі, рішенням Роздільнянського районного суду від 24.06.2021 року було розглянуто заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ренгач Людмили Олексіївни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Ренгач Людмила Олексіївна до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_3 , третя особа : Марківська сільска рада Роздільнянського району Одеської області про захист цивільного права , визнання незаконним правового акту, скасування його , прийняття рішень про поновлення порушеного права.

Вказаним рішенням суду заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду було задоволено та вирішено:

-Виключити з резолютивної частини рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.12.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 адвоката Ренгач Людмили Олексіївни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Ренгач Людмила Олексіївна до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_3 , третя особа : Марківська сільска рада Роздільнянського району Одеської області про захист цивільного права , визнання незаконним правового акту, скасування його , прийняття рішень про поновлення порушеного права дію про скасування кадастрового номеру :01:001:0051 як записану помилково .

Окрім того, в матеріалах наявна письмова відмова державного кадастрового реєстратора Відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеської області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам та відповідь Головного управління від 23.02.2021р. про відмову в реєстрації із-за недостовірних відомостей в рішенні суду, тобто в даному випадку фактично оскаржується відмова державного реєстратора у вчиненні дії.

Натомість, звертаючись з вказаним позовом до суду позивач просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0051, перенесену з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматичпорядку, право власності на яку було зареєстроване на ОСОБА_3 , яке скасоване судовим рішенням від 17.12.2020 року.

Тобто позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки досудове врегулювання між сторонами не надало позитивних результатів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За положеннями ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Тобто, аналіз змісту ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

За п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Згідно ст. 37 вищевказаного Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав,скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону N 1952-IV).

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV).

У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону N 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до частин другої третьої статті 13 Закону N 1952-IV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Частиною першою статті 24 Закону N 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону N 1952-IV).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена упостанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17(провадження N 12-58гс18).

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації, позивач обґрунтовував її саме лише з тих підстав, що після визнання незаконним та скасування рішення органу виконавчої влади та державного акту за рішенням суду не скасовано запис про реєстрацію права власності, у скасуванні спірних записів про право власності позивачу державним реєстратором відмовлено. Інших підстав для скасування державної реєстрації позовна заява не містить. На виконання вказаного рішення суду позивач і вернувся до реєстраційної служби.

Оскільки вищезазначеним листом фактично відмовлено державним реєстратором про скасування державної реєстрації права власності, вказане свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із відповідною заявою та державним реєстратором, який вчиняє такі дії.

З огляду на викладене суд вважає, що виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто під час визначення юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо особа оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті ст. 24 Закону N 1952-IV і спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, то він є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 490/5986/17-ц.

Також, у відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17 (провадження № 14-331цс18) Велика Палата ВС вважає, що публічно-правові відносини виникають у випадку, якщо державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, вчиняє дії щодо позивача, які останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто під час визначення юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо особа оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті ст. 24 Закону № 1952-IV і спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, то він є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" (із змінами, внесеними згідно з Постановами Вищого адміністративного суду N 2 від 14.02.2014 року, N 6 від 15.05.2014 року, N 6 від 22.05.2015 року передбачено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(далі - Закон N 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб`єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки спір у даній справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, суд, встановивши, що, між сторонами виник спір у сфері публічно-правових відносин, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України позивачу слід роз`яснити, що з відповідним позовом про скасування запису на право власності на нерухоме майно позивач має право звернутись в порядку адміністративного судочинства на підставі положень КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини другої, частини сьомої статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства; відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Враховуючи усе наведене та відповідно до пункту 1 частини другої статті 122, п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, керуючись статтями15,208-210,291-294,296 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянкита повернути позивачу разом із доданими до неї додатками.

Роз`яснити позивачеві, його право на звернення з аналогічними вимогами шляхом подання відповідного позову в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ССуддя: О. В. Іванова