КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 754/7447/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/374/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Коцюрби О.П., Болотова Є.В.

при секретарі: Гордієнко О.В.

за участю:

представника боржника: ОСОБА_1

представника стягувача: Прудка О.В.

приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва постановлену 27 липня 2020 року в приміщенні суду в складі судді Скрипки О.І., повний текст судового рішення виготовлено 3 серпня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просила визнати незаконними та протиправними дії приватного виконавця Лановенко Л.О. щодо прийняття до виконання виконавчого документу - виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва від 3 вересня 2010 року № 2-508 та відкриття виконавчого провадження ВП № 59022695, винесення 3 травня 2019 року постанов про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника; визнати протиправними та скасувати вищевказані постанови та постанову від 3 травня 2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних та зміну назви ПАТ «Універсал Банк» на АТ «Універсал Банк».

В обґрунтування заяви вказує, що 6 травня 2019 року за адресою, за якою вона не мешкає та не знаходиться, з`явилась приватний виконавець Лановенко Л.О. та почала здійснювати виконавчі дії. Під час вчинення виконавчих дій вона дізналась про існування виконавчого провадження № ВП 59022695 з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва від 14 травня 2010 року, яке було відкрито приватним виконавцем Лановенко Л.О. 3 травня 2019 року. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження їй надіслана не була і вручена її представнику лише 6 травня 2019 року під час вчинення виконавчих дій.

Заявник вважає дії приватного виконавця неправомірними, а постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що винесена з порушенням її прав та норм чинного законодавства. Крім того, неправомірними є дії приватного виконавця щодо прийняття рішення про стягнення основної винагороди приватного виконавця, а відповідна постанова підлягає скасуванню в зв`язку з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Так, заявник вказує на те, що відповідно до виконавчого листа стягувачем є ПАТ «Універсал Банк», в той час, як з заявою звернулась особа, яка діяла від імені іншої юридичної особи - АТ «Універсал Банк». Відтак, у приватного виконавця не було законних підстав для відкриття виконавчого провадження, оскільки заяву було подано не стягувачем, зазначеним у виконавчому листі, а іншою особою. Крім того, повноваження представника АТ «Універсал Банк» не були належним чином підтверджені, а також відсутня ухвала про заміну сторони виконавчого провадження. В подальшому приватним виконавцем було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних щодо зміни назви стягувача, проте з вищенаведених підстав вказана постанова також є незаконною, протиправною та підлягає скасуванню. Заявник зазначає і про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання збіг ще 24 вересня 2018 року. А тому, на думку заявника, приватний виконавець мала б повернути виконавчий документ, а не відкривати виконавче провадження. Крім того, виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить РНОКПП боржника, що є порушенням вимог законодавства України та є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Заявник також вважає, що приватний виконавець Лановенко Л.О. в силу п.4 ч.4 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» не може виконувати рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 400 661,19 доларів США. Крім того, виконавцем у оскаржуваних постановах зазначено суму стягнення більшу, ніж це вказано на звороті виконавчого листа, де визначено, що залишок заборгованості станом на 23 вересня 2015 року становить 2 992 065 грн 98 к., що приватним виконавцем враховано не було. Приватним виконавцем безпідставно, необґрунтовано та всупереч чинному законодавству винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, де також невірно обраховано розмір такої винагороди. Також, 3 травня 2019 року приватним виконавцем незаконно та неправомірно були прийняті інші постанови, зокрема, про арешт майна боржника, та про арешт коштів, які також є незаконними, протиправними та підлягають скасуванню, оскільки в них також невірно зазначено суми, що підлягають стягненню. Крім того, накладення арешт на усі рахунки та майно боржника без з`ясування, чи не є вони такими, на які неможливо звернути стягнення, є протиправним та незаконним, а тому вказані постанови також підлягають скасуванню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року скаргу ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., заінтересована особа: АТ «Універсал Банк» - залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., що не підлягає виконанню посилаючись на порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення даного питання.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що заяву про пред`явлення до виконання виконавчого листа подано не уповноваженою особою, оскільки подана представником довіреність належним чином не засвідчена. Вказано, що суд першої інстанції всупереч положенням процесуального законодавства не надано обґрунтування того, що заяву про виконання рішення в примусовому порядку подано не стягувачем, а його правонаступником. Вказує, що приватний виконавице не мала права приймати до виконання виконавчий лист, оскільки в силу положень ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не мала договору про страхування її цивільно-правової відповідальності.

Крім того, вказує, що судом не надано правової оцінки доводам заявника щодо неправомірності дій приватного виконавця в частині винесення постанови від 3 травня 2019 року про стягнення з боржника основної суми винагороди. Вказує, що виконавцем необґрунтовано накладено арешт на всі рахунки боржника, зокрема і на рахунки з отримання соціальної допомоги та інших подібних рахунків.

Від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року залишити без змін. Вказує на те, що при винесенні оскаржуваних постанов керувалась вимогами законодавства.

Також, від представника стягувача до суду надійшли письмові пояснення, в яких просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник боржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник стягувача та приватний виконавець заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та з`ясувавши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 3 вересня 2010 року деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №2-508 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом в сумі 400661,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3175600,53 грн; витрати по сплаті судового збору та інформаційно -технічного забезпечення в сумі 1700 грн та 120 грн відповідно.

Як вірно встановлено судом, указаний виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні та його повертали стягувачу: 22 листопада 2013 року згідно п.8 ст.26 Закону України «про виконавче провадження»; 29 вересня 2015 року згідно п.10 ст.49 Закону України «про виконавче провадження»; 26 липня 2016 року згідно п.2 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

3 травня 2019 року до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. звернувся із заявою Поляков О.В. в інтересах АТ «Універсал Банк» в якій просив винести постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-508, виданим Деснянським районним судом м. Києва від 3 вересня 2010 року.

3 травня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження №59022695 за виконавчим листом № 2-508, виданим Деснянським районним судом м. Києва від 3 вересня 2010 року, указану постанову направлено боржнику, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією фіскального чеку АТ «Укрпошта».

Враховуючи приписи ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що трирічний строк з моменту останнього повернення виконавчого листа стягувачу 26 липня 2016 року не закінчився станом на день пред`явлення стягувачем, 3 травня 2019 року, указаного виконавчого листа.

Так у своїй апеляційній скарзі скаржник вказував на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що заяву подано не уповноваженою особою, оскільки довіреність представника АТ «Універсал Банк» належним чином не посвідчена. Проте апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Отже, Закон не передбачає такої підстави для повернення виконавчого документа, як неналежна завірена копія довіреності представника.

Крім того, необхідно зазначити таке.

У відповідності до ч.ч.3,4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Як вбачається з поданої представником АТ «Універсал Банк» разом із заявою про прийняття виконавчого документа до примусового виконання, довіреності від 25 січня 2019 року АТ «Універсал Банк» уповноважило Полякова О.В. подавати від імені банку (з правом їх підписання) заяви, довідки, документи та ін. та представляти інтереси банку у всіх державних органах та приватних виконавцях з питань, що стосуються за кредитними договорами фізичних осіб банку.

Дана довіреність діяла до 22 липня 2019 року включно.

Отже на момент звернення АТ «Універсал Банк» через свого представника із заявою про прийняття виконавчого документа до примусового виконання представник АТ «Універсал Банк» - Поляков О.В. мав повноваження, довіреність відповідала вимогам закону при цьому скаржником не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, а відтак з урахуванням вищевикладеного приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання апеляційної скарги на те, що відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, оскільки заяву про виконання рішення в примусовому порядку подано не стягувачем, а його правонаступником та відсутнє відповідне судове рішення щодо заміни стягувача є на думку апеляційного суду необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Указана правова позиція висвітлена у постанові ВерховногоСудуу складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 1805/5998/2012.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 31 жовтня 2018 року змінено тип акціонерного товариства з публічного та приватне. Повне найменування після змін - АТ «Універсал банк». Заначено, що банк є правонаступником ПАТ «Універсал Банк». Вказано, що указані зміни не впливають на виконання зобов`язань бланку, усі зобов`язання є чинними, а банк продовжує здійснювати свою діяльність у звичайному режимі.

Отже підсумовуючи вищевикладене суд першої інстанції вірно вказав, що в даному випадку мало місце зміна типу акціонерного товариства та його назви з ПАТ «Універсал Банк» на АТ «Універсал Банк», про що приватному виконавцю було надано відповідні документи. Вказана зміна не є підставою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження в судовому порядку, а тому приватним виконавцем правомірно прийнято виконавчий лист до виконання та внесено відповідні зміни (доповнення) реєстраційних даних згідно постанови від 3 травня 2019 року.

Посилання скаржника на те, що приватний виконавице не мала права приймати до виконання виконавчий лист, оскільки в силу положень ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» не мала договору про страхування її цивільно-правової відповідальності.

Проте такі твердження скаржника не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що Приватний виконавець Лановенко Л.О. мала договір страхування на момент звернення стягувача із виконавчим листом, в свою чергу боржником указану обставину не спростовано.

Суд першої інстанції вказав, що приватним виконавцем під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди допущено помилку у визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню, а також розміру основної винагороди. Проте, вказані помилки виконавцем виправлено виконавцем самостійно, шляхом винесення постанов про виправлення помилки у процесуальному документі, відповідно до яких виправлено суму заборгованості, що підлягає стягненню на 2 992 065 грн 98 к., суму основної винагороди виправлено на 299206 грн 59 к. А відтак висновок суду про те, що усунення цих помилок також виключає можливість задоволення скарги є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів скаржника про те, що виконавцем необґрунтовано накладено арешт на всі рахунки боржника, зокрема і на рахунки з отримання соціальної допомоги та інших подібних рахунків є необґрунтованими зважаючи на те, що указані постанови винесено з дотриманням вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий арешт накладено у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця. Постанови містять відповідні застереження про те, що арешт накладається на майно (кошти) крім тих, звернення стягнення на які заборонено законом. А відтак висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання дій приватного виконавця при винесенні цих постанов та їх скасування суд не вбачає.

Отже враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в частині визнання незаконними та протиправними дії приватного виконавця Лановенко Л.О. щодо прийняття до виконання виконавчого документу - виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва від 3 вересня 2010 року № 2-508 та відкриття виконавчого провадження ВП № 59022695, винесення 3 травня 2019 року постанов: про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника; визнати протиправними та скасувати вищевказані постанови та постанову від 3 травня 2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних та зміну назви ПАТ «Універсал Банк» на АТ «Універсал Банк».

Щодо вимог скаржника про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 3 травня 2019 року необхідно зазначити таке.

3 травня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Лановенко Л.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-508 від 3 вересня 2010 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 жовтня 2016 року № 1404-VIII (в подальшому за текстом - Закон № 1404-VIII) та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця у травні 2019 року, на спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із ч.2 ст.74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження № 14 - 166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19) та від 20 травня 2020 року у справі №0340/1792/18 (провадження №11-733апп19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 5 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Отже, Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права і суд апеляційної інстанції не вбачає підстав відступити від вищевказаного правового висновку.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_2 на дії та рішення (постанову) Приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Лановенко Л.О. щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 3 травня 2019 року не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про розгляду скарги ОСОБА_2 по суті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

За таких обставин та вимог ч.1 ст.377 ЦПК України, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині розгляду скарги ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Лановенко Л.О. про стягнення з боржника основної винагороди від 3 травня 2019 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині справи.

На виконання вимог ч.1 ст.256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне повідомити ОСОБА_2 , що розгляд поданої скарги в частині визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого про стягнення з боржника основної винагороди віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з боржника виконавчого збору від 3 травня 2019 року та провадження в цій частині - закрити.

В іншій частині ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий суддя:

Судді: