22-ц/804/2326/21
222/936/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/936/20

Номер провадження 22-ц/804/2326/21

16 листопада 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Целовальник К.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Доценко С.І., повний текст якого складено 25 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Нікольська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання правочину дійсним та визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 27 січня 2004 року між позивачем та ОСОБА_4 , в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було укладено угоду, згідно якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі 4 500 доларів США, що станом на день укладання угоди, відповідно до офіційного курсу НБУ, складало 23 990 гривень. На підтвердження даної угоди, ОСОБА_4 власноручно була складена розписка, згідно якої він зобов`язався повернути позику у тридцятиденний строк з дня пред`явлення до нього вимоги про повернення коштів, а в разі неможливості повернути борг в грошовому виразі, позичальник зобов`язався, в рахунок погашення заборгованості, передати позикодавцю у власність майновий пай, що належав йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ДН VI №003217 та свідоцтва №538 про право на частку у статутному фонді сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Южне» (далі: СТОВ «Южне») та земельну частку (пай), що належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 011735, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Южне». З метою підтвердження дійсних намірів укладення вищезазначеної угоди, 27 січня 2004 року ОСОБА_4 видав позивачу нотаріально посвідчене доручення, згідно якого уповноважив останнього розпоряджатись належним йому майновим паєм. До початку 2017 року ОСОБА_1 періодично нагадував ОСОБА_4 про необхідність повернення ним боргу, проте позичальник узяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав. В квітні 2020 року позивачу стало про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, при цьому, єдиним відомим ОСОБА_1 спадкоємцем позичальника є його син ОСОБА_2 .

Позивач просив визнати угоду (боргову розписку), укладену 27 січня 2004 року між ним та ОСОБА_4 дійсною та такою, що породжує юридичні наслідки; визнати за ним право власності на майновий пай, що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ДН VI №003217 та свідоцтва №538 про право на частку у статутному фонді СТОВ «Южне»; визнати за ним право власності на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 011735, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Южне».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Нікольська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання дійсним правочину та визнання права власності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, при цьому клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач та його представник, у встановленому ЦПК порядку, не заявляли.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки їх реєстрація за різними адресами не є беззаперечним доказом того, що вони фактично не проживали разом на час відкриття спадщини. Крім того, місцевий суд не врахував те, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Шутенко О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно розписки від 27 січня 2004 року, ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 4500 доларів США ОСОБА_4 , а останній зобов`язався їх повернути у тридцятиденний строк з дня пред`явлення вимоги про повернення коштів, а у випадку неможливості повернути борг - передати позикодавцю наявне у нього право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, а також право на земельну частку (пай) у землях, що перебувають у власності СТОВ «Южне». Дана розписка підписана ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.99-101).

Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть, виданого 05 березня 2020 року Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Харків), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.13).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15 лютого 2021 року, виданої Нікольською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась (а.с. 88).

З копій паспортів спадкодавця ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 встановлено, що вони були зареєстровані за різними адресами, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 (а.с.10,12).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін (пункти 2 частини другої статті 175 ЦПК України).

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача ( частина перша статті 51 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Позивач, як кредитор померлого ОСОБА_4 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 , як спадкоємця.

Стаття 1281 ЦК України передбачає право кредитора спадкодавця пред`явити вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, із аналізу положення зазначених статей ЦК України вбачається, що обов`язок про задоволення вимог кредитора спадкодавця виникає лише у спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку та лише в межах вартості майна, отриманого в спадщину.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має право на спадкування за законом у першу чергу після смерті батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Також законодавець встановлює особливий порядок прийняття спадщини для малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи, а також особи, цивільна дієздатність якої обмежена, які вважаються такими, що прийняли спадщину, незалежно від проживання та подання заяви, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Ст.1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який становить шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч.1-2 ст. 1272 ЦК України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є повнолітньою, дієздатною особою, у встановлений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , до теперішнього часу не звертався до суду із позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 суду не надано. При цьому неналежний суб`єктний склад учасників справи є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд зробив помилковий висновок про те, що відповідач не прийняв спадщину після смерті свого батька, апеляційний суд відхиляє.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє права позивача на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належного відповідача, тому його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищенаведених обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Суддя: