УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

25 січня 2021 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаним позовом.

Під час вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної зави всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2020 року у справі, провадження N 61-6026св20, «наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, належним доказом невиконання зобов`язання відповідачем є саме оригінал договору і заяви позичальника, які знаходяться у позивача, без зазначення на них про повернення оспорюваних сум, а не їх копія.

Але, до позовної заяви не додано оригіналу договору позики від 16 січня 2020 року та заяви від 16 вересня 2020 року, на які посилається позивач в обґрунтування заялених позовних вимог.

Крім того, відповідно до п.9) ч.3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень і одночасно зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20, «відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2020 року скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків скарги шляхом надання документа, який підтверджує сплату судового збору.

В ухвалі звернуто увагу скаржника на те, що пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначено у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими ОСОБА_1 звернувся у цій справі.

Тому, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з приводу оскарження ухвали Вищої ради правосуддя про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно судді, яка не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги у цій справі підлягає сплаті.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, викладеним, зокрема, у постанові від 9 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19).

Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 також роз`яснено, що в разі неусунення недоліків апеляційної скарги протягом установленого строку її буде повернуто.

ОСОБА_1 не надіслав суду документ про сплату судового збору за подання апеляційної скарги, натомість 24 квітня 2020 року подав до суду заяву, в якій повторно порушує питання про звільнення його від сплати судового збору з раніше вказаних ним підстав, а саме згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, посилання на наявність яких визнані необгрунтованими в ухвалі судді Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2020 року про залишення скарги без руху.

На наявність інших передумов для звільнення його від сплати судового збору, крім наведених раніше, ОСОБА_1 не вказав.

Таким чином, оскільки недоліки апеляційної скарги, на які вказано в ухвалі судді Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2020 року, ОСОБА_1 в повному обсязі не усунув, то апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику»

Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 755/10947/17 від 30.01.2019 р. зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України, суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 83, 95, 133, 175, 177, 185, 260, 261 Цивільного процесуального Кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатись не поданою і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Борєйко