Справа № 201/7877/21
Провадження № 2/201/3105/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Азимут») про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (далі - РСЦ ГСЦ МВС) про визнання права власності на транспортний засіб, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ТОВ Фірма «Азимут» (а.с. 2-3).

Ухвалою судді від 05.08.2021р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до положень ч.ч. 1 -3 ст. 274, ст. 279 ЦПК України (а.с. 14).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 02.06.2015р. придбав у ТОВ Фірма «Азимут» за 62 300,00 грн. автомобіль марки ВАЗ модель 210990, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що підтверджується виданою ТОВ Фірма «Азимут» довідкою-рахунком серія ААЕ № 146326 .

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зазначений автомобіль належав ОСОБА_2 .

Згідно облікової картки № НОМЕР_4 від 02.06.2015р., виданої Вінницьким центром НППзВАЗ УДАІ УМВС України у Вінницькій області, автомобіль було знято з обліку для реалізації.

Після придбання автомобіля позивач не зареєстрував його у встановленому законом порядку через сімейні обставини. У липні 2021 року він звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 1241 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Дніпропетровській області щодо реєстрації автомобіля на підставі довідки - рахунку серія ААЕ № 176326 від 02.06.2015р., однак у реєстрації автомобіля відмовлено, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 941 від 01.11.2015р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», з 18.11.2015р. довідка - рахунок не є документом підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.

На підставі викладеного, просив визнати за собою право власності на транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ модель 210990, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рама НОМЕР_1 ), колір сірий.

Відповідач - РСЦ ГСЦ МВС позовні вимоги не визнав. 06.09.2021р. представник відповідача - т.в.о. начальника Підопригора Ю.А. (діє на підставі наказу від 10.08.2021р. - а.с. 22) надав відзив на позовну заяву (а.с. 16-21), в якому не погодився з доводами позивача щодо підстав реєстрації транспортного засобу. Зазначив, що позивач дійсно у липні 2021 року звертався до РСЦ із заявою про реєстрацію транспортного засобу, надавши довідку-рахунок серії ААЕ №176326 від 02.06.2015р., видану ТОВ - Фірма «Азимут» на придбання транспортного засобу ВАЗ 210990, 2004 року випуску, кузов (VIN): НОМЕР_1 .

Листом відповідача від 29.07.2021р. за №31/4-1241-Х-33 позивачеві відмовлено в державній реєстрації транспортного засобу, оскільки Постановою КМУ від 18.11.2015р. № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів» довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення митного оформлення транспортних засобів, тому ТСЦ № 1241 не має законних підстав здійснити реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу та видати на нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У зв`язку з цим, з 18.11.2015р. довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортними засобами та не підтверджує право власності.

Згідно з п. 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти днів після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

З моменту придбання транспортного засобу позивачем у 2015 році і до звернення до сервісного центру, пройшло більше 5 років, що перевищує загальну позовну давність у 3 роки, встановлену статтею 257 ЦК України.

Тому сервісний центр правомірно відмовив позивачеві у реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу.

Окремо звернув увагу на те, що право власності на транспортний засіб сервісним центром не оспорюється, тому позивач звернувся не до належного відповідача.

Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 12.10.2021р. надав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити (а.с. 33).

Від представника відповідача - начальника Білявського В.Є. 28.09.2021р. надійшла заява, у якій він також просив справу розглядати без його участі, вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 31).

Представник третьої особи - ТОВ Фірма «Азимут» в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на надання відзиву не скористався .

З огляду на строки розгляду справи, належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Встановлено і не заперечується сторонами, що позивач у липні 2021 року звернувся до РСЦ із заявою про реєстрацію транспортного засобу, надавши довідку-рахунок серії ААЕ №176326 від 02.06.2015р., видану ТОВ - Фірма «Азимут» на придбання транспортного засобу ВАЗ 210990, 2004 року випуску, кузов (VIN): НОМЕР_1 (а.с. 6).

Листом РСЦ ГСЦ МВС від 29.07.2021р. за №31/4-1241-Х-33 позивачеві відмовлено в державній реєстрації транспортного засобу, оскільки Постановою КМУ від 18.11.2015р. № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів» довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення митного оформлення транспортних засобів, тому ТСЦ № 1241 не має законних підстав здійснити реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу та видати на нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 (зі змінами) затверджено Порядок державної реєстрації (переерєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль, позивач посилалася на відсутність у нього правовстановлюючого документу (власності) на автомобіль, який давав би йому підстави для його реєстрації, а також зазначив про наявність обставин, пов`язаних із проходженням служби не за місцем проживання, які унеможливили своєчасно зареєструвати транспортний засіб.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статтею 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, у редакції, яка була чинною на момент видання позивачеві довідки-рахунку від 02.06.2015р., тобто у редакції від 17.01.2014р., державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух».

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб`єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Такими документами можуть бути: довідка-рахунок за формою згідно з додатком № 1 до цих Правил, видана суб`єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб;

Тобто, одним із видів документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, є довідка-рахунок, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Тобто, довідка-рахунок (у редакції Постанови КМУ №1388 від 17.01.2014р., що діяла на момент відчуження автомобіля) є документом, що підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід транспортного засобу від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Для проведення реєстрації транспортного засобу позивачем було надано довідку-рахунок за підписом керівника, бухгалтера-касира ТОВ Фірма «Азимут», як документ, що підтверджує право власності на автомобіль, з якої видно, що позивач сплатив до каси підприємства ТОВ Фірма «Азимут» 62 300,00 грн. за його придбання .

18.11.2015р. Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів.

У зв`язку з чим з 18.11.2015р. довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.

Дана правова позиція визначена також в Постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. по справі № 803/336/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Керуючись зазначеними правовими нормами, операція щодо здійснення реєстрації транспортних засобів за довідкою-рахунком була вилучена з програмних можливостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Слід зазначити що, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року суд акцентував увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі "Stretch v. United Kingdom" ("Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії"), виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючі визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, позивач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.

У вказаному рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки ще на підставі довідки-рахунку встановленого зразку позивачеві належить на праві власності автомобіль, однак відновити своє порушене право він не має можливості, суд приходить до висновку, що права позивача порушені та підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на майно.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998р. зі змінами і доповненнями, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, до якої додається, серед іншого, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із цим позовом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачеві було відмовлено у реєстрації транспортного засобу листом РСЦ ГСЦ МВС від 29.07.2021р., тому саме з цього моменту він дізнався про своє порушене право, отже загальний трирічний строк, установлений ст. 257 ЦК України, ним не пропущений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Азимут») про визнання права власності на транспортний засіб - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб ВАЗ 210990, 2004 року випуску, кузов (VIN): НОМЕР_1 , колір сірий, придбаний 02.06.2015р. на підставі довідки-рахунку ААЕ №176326 від 02.06.2015р., виданої Товариством з обмеженою відповідальністюФірма «Азимут».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 22 жовтня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.