Єдиний унікальний номер 233/1391/20
Номер провадження 22-ц/804/143/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Бахмут

справа № 233/1391/20

провадження № 22-ц/804/143/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.

за участю секретаря Цимбал Д.А.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Костянтинівський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення; заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), (суддя Мартиненко В.С.), ухваленого в приміщенні суду в м. Костянтинівка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивовано тим, що в актовому записі про його народження зазначена дата народження дитини « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ім`я дитини « ОСОБА_2 ». Разом з тим, в паспорті громадянина України, у військовому квитку, в свідоцтві про шлюб та свідоцтві про народження дітей заявника містяться відомості про те, що його ім`я « ОСОБА_3 » та дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав, а також для отримання дублікату свідоцтва про народження.

Просив встановити факт неправильності відомостей про ім`я дитини та дати її народження в актовому записі про народження № 10 від 17 березня 1953 року, складеному виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Заявник просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми процесуального та матеріального права.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що відомості про ім`я та дату народження заявника були зазначені на підставі вказівки батька та довідки з лікарні с. Миколаївка від 07.03.1953 року є помилковими.

Звертає увагу, що до апеляційної скарги додано документи, які підтверджують ім`я заявника « ОСОБА_3 », а саме копія паспорта РФ ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою заявника, її свідоцтво про народження та шлюб, свідоцтво про смерть брата ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, оцінку наданих доказів зробив без врахування положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу від заінтересованої особи не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Лендьєл С.Л. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити,рішення суд скасувати та задовольнити вимоги заявника.

Представник Костянтинівського районного відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, причину не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З актового запису про народження № 10 від 17 березня 1953 року, складеного виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, вбачаються наступні відомості про дитину: прізвище, ім`я « ОСОБА_6 », дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 », батьки: батько « ОСОБА_7 , 1927 року народження», мати « ОСОБА_8 , 1926 року народження»; місце проживання батьків: с/з Щербиновський Дзержинського району Донецької області; документи про народження, які були пред`явлені: довідка з лікарні с. Миколаївка від 07.03.1953 року, відомості про заявника: ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження, що було видане: ЯЄ№389006. (а.с.20)

КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» листом від 06.05.20 року №01-14/888 повідомила про те, що вона не є правонаступником лікарні с. Правдіка та відомості про такого правонаступника не відомі. Крім того, медична документація щодо народжень та пологів зберігається 50 років, а отже медичні документи щодо народжень та пологів за 1953 років мали бути знищенні за закінченням терміну зберігання. (а.с. 27)

З паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 08.02.2001 року Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем села Олексіївка, Костянтинівського району, Донецької області. (а.с. 3-4)

З військового квитка НОМЕР_2 , виданому 11.05.1973 року Ленінським районним військовим комісаріатом Єврейської автономної області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с/з Щербиновський Дзержинського району Донецької області. (а.с. 6)

В свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 , виданого 08.06.1975 року Правдівською с/р Костянтинівського району Донецької області, містяться відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Олексіївка, Костянтинівського району, Донецької області. (а.с. 6)

У свідоцтві про народження дитини заявника ОСОБА_9 НОМЕР_4 , виданого 21.02.2000 року виконкомом Правдівської сільської ради костянтинівського району Донецької області, містяться відомості про те, що батьком дитини є ОСОБА_1 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 видане пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 , серія НОМЕР_6 Пенсійним фондом України 28.03.2013 року. (а.с. 5)

20.02.2020 року Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено висновок про відмову у внесенні змін до актового запису про народження № 10 від 17 березня 1953 року, складеному виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю документів, які були б підставою для внесення змін. Документи, в яких зазначено ім`я заявника « ОСОБА_3 » та дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_2 » складені вже після народження заявника, тому не є підставою для внесення змін. Роз`яснено заявнику право оскаржити відмову у судовому порядку (а.с.11)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку окремого провадження , виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі не підтверджено наявність помилки у відомостях актового запису №10 від 17 березня 1953 року під час зазначення дати народження та імені заявника.

Апеляційний суд вважає зазначений висновок передчасним та зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

За змістом частини 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01 липня 2010 року (далі - Закон № 2398-VІ) та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

20.02.2020 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено висновок про відмову у внесенні змін до актового запису про народження № 10 від 17 березня 1953 року, складеному виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю документів, які були б підставою для внесення змін. Документи, в яких зазначено ім`я заявника « ОСОБА_3 » та дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_2 » складені вже після народження заявника, тому не є підставою для внесення змін. ОСОБА_1 роз`яснено право оскарження відмови у судовому порядку (а.с.11).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану, заявник у своїй заяві фактично оспорює цю відмову та зазначає, що внесення змін до актового запису про народження необхідно йому для вирішення питання щодо отримання дублікату свідоцтва про народження з метою оформлення право на спадщину, а отже , із заяви вбачається спір про право.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Розглядаючи справу у порядку окремого провадження, суд першої інстанції наведені вище норми процесуального закону не врахував, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду та роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився порушення процесуального закону, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді: О.А. Мірута

О.О. Тимченко

Повний текст судового рішення складено 21.01.2021 року Я.В. Хейло