Головуючий у І інстанції Васильченко О.В.
Провадження №22-ц/824/1138/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав непроживання у вищевказаному приміщенні більше шести місяців без поважних причин, що згідно вимог ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР є підставою до задоволення позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що являється користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Ордеру на житлове приміщення № 43216.

У вищевказаній квартирі з 29.05.2001 року зареєстровано також колишнього чоловіка позивача - ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.02.2003 року.

ОСОБА_2 фактично не проживає за місцем реєстрації у вищевказаній квартирі з вересня 2001 року, тобто більше шести місяців, без поважних причин, квартирою не цікавиться, його речей у квартирі немає, а тому, на думку позивача, згідно ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР він втратив право користування зазначеною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка посилалась на те, що судом не надано оцінки долученому до позовної заяви акту непроживання ОСОБА_2 від 17 травня 2019 року (а.с.5 зв.) та іншим наданим нею доказам, що підтверджують наведені в позовній заяві обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Крім цього, судом не надано оцінку та не враховано доводи позивачки з приводу того, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном і покладає на неї додатковий фінансовий обов`язок зі сплати комунальних послуг за відсутню особу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Грабовський О.О., апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Ордеру № 43216 від 05.01.1989 року ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , було надано у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.4 зв.).

Згідно Витягу з розпорядження № 534 від 15.05.2001 року ОСОБА_1 уклала договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 на своє ім`я у зв`язку з виїздом її матері за новою адресою (а.с.5).

Згідно Довідки форми 3 за №77 від 13.01.2012 року у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.02.2003 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад визначені законом строки без поважних причин, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 позивачем було надано 2 заяви від її імені на ім`я начальника ЖЕКу, в яких позивач повідомляє про непроживання відповідача з 2001 року у спірній квартирі (а.с.7, 8), а також акт про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації від 17.05.2019 року (а.с.5 зв.), складений та підписаний сусідами ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно якого останні підтверджують, що ОСОБА_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає за даною адресою з вересня 2014 року, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, у квартирі немає.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Акт про непроживання ОСОБА_2 від 17.05.2019 року, як доказ, одержаний позивачем з порушенням порядку, оскільки такий акт складається посадовими особами житлово-експлуатаційних або інших уповноважених на це органів, а не сусідами, які можуть своїми підписами лише підтвердити викладену в акті інформацію, тому цей доказ є недопустимим і обґрунтовано судом першої інстанції до уваги не приймався.

Погоджується апеляційний суд і з висновком суду про відхилення, в якості доказів, і заяв позивача на ім`я начальника ЖЕКу, в яких вона повідомляла про непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації, оскільки ці заяви не містять підтвердження викладеної у них ОСОБА_1 інформації уповноваженими на це житловими органами.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації понад визначений ст. 71 ЖК Української РСР строк без поважних причин, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянтів з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому,докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Долучені апелянтом до справи після подачі апеляційної скарги копії заяв сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.47, 48) про непроживання відповідача за місцем реєстрації, не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки ці докази подано суду з порушенням встановленого порядку подання доказів і причини неможливості їх подання у встановлений законом строк є неповажними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: