ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2021 року

м. Харків

справа № 635/9233/14-ц

провадження № 22-ц/818/273/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року в складі судді Назаренка О.В.,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03 квітня 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір №005-Р/004372 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску, за яким відповідачці відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та емітовано (видано) відповідну платіжну картку № НОМЕР_2 .

04 квітня 2008 року між сторонами укладено договір № KЛ 0804/08 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким Банк відкриває на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту 15000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 21 % річних, а Позичальник зобов`язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 03 квітня 2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені цим договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 07 квітня 2014 року становить 795690,20 грн, з яких: заборгованість за кредитним договором - 0,00 грн, прострочена (несанкціонована) заборгованість за кредитним договором - 25124,85 грн, заборгованість за відсотками - 4016,21 грн, заборгованість за простроченими (несанкціонованими) відсотками - 186137,38 грн, пеня - 580411,76 грн, з яких ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 215278,44 грн без урахування пені.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № КЛ 0804/08 від 04 квітня 2008 в розмірі 215278,44 грн та 2152,78 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. з підстав, передбачених частиною першої саттті 1054 ЦК України.

16 червня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати заперечення проти позову та звернутись за заявою по застосування строку позовної давності. Зазначала, що порушення умов виконання зобов`язань відповідачем має місце з 04 квітня 2010 року, а позов пред`явлено 16 жовтня 2014 року, тобто, з пропуском строку позовної давності.

11 січня 2021 року засобами поштового зв`язку ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що умови кредитного договору № 005-Р/004372 від 03 квітня 2008 року містять пункт про збільшення строків позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №005-Р/004372 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту картковий рахунок згідно з інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків в національній та іноземній валютах, затвердженою Постановою правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року та надає клієнту міжнародну платіжну картку VISACLAS DT 028421.

Відповідно до пункту 10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та є укладеним на невизначений термін.

04 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачкою укладено договір № KЛ 0804/08 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким банк відкриває під БПК Visa Classic № НОМЕР_2 на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту 15000,00 грн із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 21% річних, а Позичальник зобов`язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 03 квітня 2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені цим договором.

15 серпня 2008 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору № КЛ 0804/08 від 04 квітня 2008 pоку, згідно з яким банком відкрито відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту в сумі 25000,00 грн.

08 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до договору № КЛ 0804/08 від 04 квітня2008 року, згідно з яким встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000,00 грн.

Станом на 07 квітня 2014 року за кредитним договором від 04 квітня 2008 року нараховано заборгованість у розмірі 795690, 20 грн з яких: заборгованість за кредитним договором - 0,00 грн, прострочена (несанкціонована) заборгованість за кредитним договором - 25124,85 грн, відсотки по заборгованості - 4016,21 грн, відсотки по простроченій (несанкціонованій) заборгованості - 186137,38 грн, пеня - 580411,76 грн.

29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 005-Р/004372 від 03 квітня 2008 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року по справі №635/9233/14-ц замінено первісного стягувача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту - 03 квітня 2010 року, а тому саме з цієї дати сплив строк кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, припинилося зі спливом строку кредитування 03 квітня 2010 року, у зв`язку з чим, починаючи із зазначеної дати банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку Верховного Суду України, сформульованих у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374 цс17, вказала, що: «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.».

Як вбачається із матеріалів справи, 17 грудня 2014 року Харківським районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення у даній справі.

Судова повістка-повідомлення про призначене судове засідання на 17 грудня 2014 року надсилалася ОСОБА_2 , однак повернулася до суду першої інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 23-24). Інших даних щодо повідомлення відповідачки матеріали справи не містять.

Відомості про повернення до суду першої інстанції повістки про виклик відповідача з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчать про виконання судом обов`язку із належного повідомлення указаних учасників справи про дату та час її судового розгляду.

Зазначене є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила у вересні 2009 року. Умовами договорами визначено строк погашення заборгованості до 03 квітня 2010 року. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду у жовтні 2014 року, тобто, поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачкою у заяві про скасування заочного рішення та апеляційній скарзі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Доводи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо збільшення позовної давності шляхом застереження кредитному договорі є безпідставними та спростовуються умовами договору, згідно з якими таке застереження в договорі № KЛ 0804/08 від 04 квітня 2008 року відсутнє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, понесені відповідачкою, документально підтверджуються: за подачу заяви про перегляд заочного рішення 420,40 грн (а. с. 103), за подачу апеляційних скарг, у зв`язку з оскарженням ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення та заочного рішення - 420,40 грн( а. с. 121) та 3229,18 (а. с. 179).

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу задоволено, з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4069,98 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження юридичної особи: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, ідентифікаційний код юридичної особи: 35625014) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 12 березня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 4069,98 грн (чотири тисячі шістдесят дев`ять грн 98 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина