КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/2071/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2709/2021 Головуючий у суді першої інстанції - Яценко Н.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Фогелем Володимиром Володимировичем, який діє на підставі договору, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 5500 грн. 00 коп. щомісячно на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття, а також заборгованість по сплаті аліментів за минулий час в розмірі 4000 грн. 00 коп. починаючи стягнення з 19.12.2014 року і до подання позовної заяви.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею.

Разом з тим, позивач, зазначала, що, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, гроші на утримання дитини надає нерегулярно.

В свою чергу, як зауважувала позивач у своєму позові, дитина потребує значних коштів на її утримання як у зв`язку із навчанням, так і через необхідність всебічно розвиватися та лікуватися.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що позивач не в змозі самостійно забезпечити неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , всім необхідним для життя та розвитку, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи стягнення з 11.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково стягнувши з нього аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи стягнення з 11.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також вказує, що судовий збір підлягає стягненню пропорційно, отже з нього суд першої інстанції повинен був стягнути 420 грн. 40 коп.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача, а також те, що на його утриманні є матір похилого віку та донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с.181-182).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 209-210).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.12.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в період з 15.07.2005 року по 08.12.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що гроші на утримання дитини відповідач надає нерегулярно, а вона не в змозі забезпечити малолітнього ОСОБА_3 всім необхідним для його життєдіяльності та розвитку. Крім того, зазначала обставини, які обґрунтовують розмір аліментів, зокрема:

- особлива увага та постійна робота з психологом, що підтверджується медичним висновком патопсихологічного дослідження від 13.05.2016 року;

- наявність захворювань, що підтверджуються медичними висновками Державного закладу «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров`я» та «Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренко», потребують постійного лікування;

- відвідування дитиною спортивних занять та курсів іноземної мови;

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5 000 грн. 00 коп., у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції його матеріального стану та перебування на його утриманні матері та доньки є необґрунтованими та не підтвердженні належними та допустимими доказами, а отже не можуть вплинути на правомірність ухваленого судом рішення, оскільки у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що сукупний дохід відповідача який визначений у довідці по заробітній платі, не покриває розходи відповідача на які він сам посилається, а саме допомога матері, доньки від першого шлюбу та можливість сплати аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. 00 коп. Крім того, як зазначав сам відповідач в суді першої інстанції, окрім постійної роботи, він має сезонні підробітки.

Отже, сукупність фактичних обставин справи та наявних в ній доказів свідчить про те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. При цьому, слід наголосити, що менший розмір аліментів, наразі, не забезпечить сталого та всебічного розвитку дитини, враховуючи також необхідність догляду за здоров`ям, харчуванням, навчанням та забезпеченням інших щоденних потреб дитини.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з апелянта судового збору у повному обсязі слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 3 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судом першої інстанції з відповідача на користь держави було стягнуто судовий збір за подання позовної заяви з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власну дитину.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Фогелем Володимиром Володимировичем, який діє на підставі договору - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська