Справа № 752/5064/21
Провадження № 2-з/752/916/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В.

за участю секретаря- Гненик К.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про внесення змін до договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини , суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить внести зміни до договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 10 жовтня 2020 року, а саме:

-п.2.2 договору визначити наступний порядок спілкування з сином: пятниця з 18-00 (з часу закінчення перебування в дошкільному закладі) до понеділка 08-00 (час, коли починається новий тиждень та відкривається дошкільний заклад);

- спілкування з дитиною має відбуватися на території фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , або іншою адресою на його розсуд.

- П.2.2,п.2.5.1 договору - виключити.

- П.2.4 договору викласти у наступній редакції : «Спосіб, методи та форми виховання батьки обирають особисто, які не суперечать інтересам дитини та сприяють її розвитку».

- П.3.4, п.4.2, п.4.3 та п.4.5. договору - виключити.

- П.4.1 договору викласти в наступній редакції: «Грошові кошти, які були виплачені батьком на індивідуальну картку (відкритий особовий рахунок) дитини до 14 січня 2021 року за його за його ініціативою - є фінансова допомога дитині. Будь-які інші грошові зобов`язання зі сторони батька припиняються. Крім того, додаткові витрати від батька можуть надходити лише за його власною ініціативою у вигляді подарунків безпосередньо дитині та витрат для проведення якісного для дитини часу разом».

- П.2.6.1 договору доповнити «Зобов`язати матір повідомляти батька про термін від`їзду та місце перебування сина за межі м.Києва шляхом письмового повідомлення (надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом із підтвердженням про вручення».

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

У листопаді 2021 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просить:

-вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_4 не здійснювати перешкоди фізично батькові ОСОБА_1 забирати дитину ОСОБА_5 у середу кожного тижня о 18.00 із дитячого садочка № 424 , який знаходиться за адресою: м.Київ, р-р Дружби народів, 32-Б та дозволяти після цього привозити дитину до власного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та протягом наступної години з 18.30 -19.30 проводити ОСОБА_1 час спільно із ОСОБА_5 за вищевказаною адресою. Також о 19.45 ОСОБА_4 має приїздити за адресою: АДРЕСА_1 та отримувати від позивача дитину ОСОБА_5 із рук в руки без потрапляння до будинку.

Посилається на те, що відповідач безпідставно з надуманих причин, з метою помсти та отримання матеріальних благ, не враховуючи почуття дитини, створює перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Зазначає, що такі перешкоди порушують права батька і дитини на особисте спілкування. Дитина росте з однобічним викривленим ОСОБА_4 баченням світу, не бачить батька та не спілкується з ним, що порушує його права та права дитини на нормальний психологічний, духовний та фізичний розвиток. З січня 2021 року відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, в зв`язку з чим між батьком та дитиною можуть бути втрачені емоційні зв`язки, оскільки розгляд справи займає тривалого часу. Вказана обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вважає, що вказаний вид забезпечення позову є співмірним, не порушує прав відповідача та не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків, а тому просить задовольнити заяву.

За ініціативою суду в судове засідання було викликано сторін.

В судовому засіданні позивач підтримав заяву про забезпечення позову та просив суд її задовольнити. В своїх поясненнях посилався, що з січня 2021 року він позбавлений можливості в спілкуванні зі своїм сином- ОСОБА_5 , який проживає разом з матір`ю, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вважає, що відсутність спілкування та побачень з дитиною порушує його права та права дитини.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнила вимоги заяви про забезпечення позову, в якій просила зобов`язати ОСОБА_4 не здійснювати перешкоди фізично батькові ОСОБА_1 забирати дитину ОСОБА_5 у середу кожного тижня о 18.00 годині, із дитячого садочка № 424 , який знаходиться за адресою: бул. Дружби народів, 32-Б, в м.Києві , та дозволяти після цього привозити дитину до власного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом наступної години з 18.30 -19.30 проводити ОСОБА_1 час спільно із ОСОБА_5 по вище зазначеній адресі. Також о 20.15 ОСОБА_1 зобов`язується привести свого сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 (за місцем проживання його матері) та передати дитину ОСОБА_5 відповідачу - ОСОБА_6 із рук у руки.

В своїх поясненнях посилалась на те, що між сторонами було укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини від 10 жовтня 2020 року. Вказаний договір в частині права батька на спілкування з дитиною відповідач не виконує, чинить перешкодиу зустрічах та спілкуванні з дитиною. Дії відповідача ґрунтуються на можливості отримання матеріальної вигоди від позивача, однак договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на 9/10 частини квартири право на аліменти для дитини припинилося.

Вважає, що даний вид забезпечення позову є співмірним, не порушує прав відповідача та дитини. Можливість забезпечити дитині та батьку проводити разом час, щоб запобігти втраті емоційного зв`язку між ними, враховуючи вік дитини та триваючий розгляд справи, просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Посилався, що дійсно між сторонами було укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини від 10 жовтня 2020 року, який є чинним. Умови вказаного договору відповідач виконує, перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною не чинить. Вважає, що забезпечення позову буде вирішувати спір по суті. Крім того, зазначив, що вказаний спосіб забезпечення позову не передбачений нормами ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.151 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Частиною 10 ст.150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивач посилається на необхідність забезпечення контакту батька з малолітнім сином на час розгляду справи.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини від 10 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А. та зареєстрований в реєстрі за №2364. Відповідно до умов укладеного договору, сторонами було визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та батько мають рівні права на спілкування з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час за взаємно погодженою батьками датою, часом та місцем, та з урахуванням стану здоров`я та вимог виховного (в дитячому дошкільному закладі) чи навчального (в школі) процесу, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю (не пізніше як за один день), запрошувати дитину до себе за місцем свого проживання у день та час за взаємною згодою обох батьків.

З вказаного договору вбачається, що сторонами, у добровільному порядку, було погоджено режим спілкування та зустрічі батька з дитиною.

В судовому засіданні було продемонстровано, наданий представником позивача, відеозапис телефонної розмови між позивачем та відповідачем щодо зустрічі позивача зі своїм сином, з якого вбачається, що відповідач не погоджується на зустріч.

З цього випливає, що дійсно відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з дитиною.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітнім сином ОСОБА_5 , погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Виходячи з викладеного та враховуючи вимоги ч.10 ст.150 ЦПК України суд приходить до висновку, що заявлений вид забезпечення позову не є тотожним за змістом заявлених позовних вимог, а є співмірним заходом забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Також, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній висновок Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в даному спорі та бере до уваги, що між сторонами було укладено Договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини від 10 жовтня 2020 року, а також те, що представник відповідача заперечує факт невиконання умов договору відповідачем щодо права батька у спілкуванні з дитиною, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову.

У зв`язку з наведеним та враховуючи викладене вище, предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_8 не здійснювати перешкоди ОСОБА_1 забирати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у середу кожного тижня о 18.00 годині, із дитячого садочка № 424 , який знаходиться за адресою: м.Київ, пр-т Дружби народів, 32-Б , та дозволяти після цього привозити дитину до власного будинку, за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом наступної години з 18.30 -19.30 проводити спільно час з малолітнім сином. Після спілкування з дитиною, зобов`язати батька відвести дитину за місцем його фактичного проживання разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_3 та передати дитину - ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_8 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 58.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Повний текст ухвали складено 22.11.2021року.

Суддя: К.В.Машкевич