Номер провадження: 22-ц/813/6787/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Чирка Т.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Одеської обласної державної адміністрації - Небесняк В.Л. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеської обласної державної адміністрації про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеської обласної державної адміністрації про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого просить розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору»; зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року; зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року; стягнути солідарно з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та Одеської обласної державної адміністрації на її користь заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 липня 2020 року у сумі 97 622,38 грн. з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн, компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 7 396,08 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 2 468,75 грн, вихідну допомогу в сумі 15 002.70 грн, моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн, всього 222 489,91 грн (а.с.1-12).

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просила розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» ОСОБА_1, зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року; зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року; стягнути солідарно з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та Одеської обласної державної адміністрації на її користь заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 110 036,95 гри, з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн, компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 4 976,53 грн,. компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 682,70 грн вихідну допомогу в сумі 15 000,30 грн, моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн, всього - 333 696,48 грн. Судові витрати покласти на відповідачів (а.с.87-94).

27 листопада 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору». Зобов`язано Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року. Зобов`язано Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року. Стягнуто солідарно з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 110 036,95 грн., з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 4 976,53 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 862,70 грн., вихідну допомогу в сумі 15 000,30 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 139 424,41 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та Одеської обласної державної адміністрації солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 3916 (три тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 64 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.166-179)

30 грудня 2020 року представник Одеської обласної державної адміністрації - Небесняк В.Л. засобами поштового зв`язку направила через Приморський районний суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права, а також помилковим тлумаченням матеріалів та обставин, викладених у справі, а тому має бути скасованим. На думку апелянта, судом не враховано, що згідно з ч.1 ст.65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих договорів, в свою чергу статутом ДП «ЦОГ» встановлено, що директор підприємства у встановленому порядку призначає та звільняє з посад працівників, а отже, на думку апелянта, саме ДП «ЦОГ» як роботодавець ОСОБА_1 має звільняти її з посади в порядку встановленому законодавством. Апелянт вважає необґрунтованим задоволення вимоги щодо встановлення солідарної відповідальності ДП «ЦОГ» та Одеської обласної державної адміністрації адже, відповідно до Статуту ДП «ЦОГ» держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальність за зобов`язання підприємства, крім випадків, визначених законодавством, та не передбачено солідарних зобов`язань облдержадміністрації за зобов`язаннями ДП «ЦОГ» та не зазначено підстав їх виникнення, в свою чергу, як зазначає апелянт, законодавством не встановлена відповідальність власника підприємства за невиконання підприємством зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам підприємства. Також, апелянт звертає увагу на те, що солідарна відповідальність керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів має місце лише у разі перебування підприємства на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство, втім стосовно ДП «ЦОГ» не відкрито провадження у справі про банкрутство. Апелянт вважає, що виконання рішення суду неможливим через те, що нарахування та сплта єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування та виплата заробітної плати, сплата вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати через затримку термінів її виплати належить до виключної компетенції роботодавця - ДП «ЦОГ». Апелянт вважає, що враховуючи той факт, що Одеська обласна державна адміністрація не є роботодавцем для ОСОБА_1 зобов`язання перерахувати та нарахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є не лише безпідставним з правової точки зору, адже обласна державна адміністрація не має законних підстав, повноважень та реальної можливості виступати податковим агентом а й таким, що неможливо реалізувати на практиці. Апелянт вважає недоречним посилання суду першої інстанції на колективний договір щодо компенсування працівникам втрати частини заробітної плати, стороною якого не є Одеська обласна державна адміністрація. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково застосував практику Європейського суду з прав людини, зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що ДП «ЦОГ» не фінансувалось за рахунок бюджетних коштів, а існувало за рахунок самоокупності, тобто, апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано окремі особливості та не проаналізовано кожний випадок, який розглядався ЄСПЛ у справах, на які він посилався в оскаржуваному судовому рішенні. Апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації у повному обсязі (а.с.207-216)/

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 07.10.2021 представник апелянта Небесняк В.Л. просив задовольнити апеляційну скаргу. Зауважив, що розрахунок з позивачем було повністю проведено. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи в Одеському апеляційному суді, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 8). Разом з тим, ані жодних клопотань, ані відзиву на апеляційну скаргу позивач до суду не подавала. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи категорію спору, щодо якої законодавством встановлені скорочені строки розгляду справи, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року оскаржується в частині задоволених позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації.

Приймаючи по суті позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги в частині, яка оскаржується апелянтом, суд першої інстанції виходив з того, що внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу в особі Одеської обласної державної адміністрації, як засновника ДП «ЦОГ» від відповідальності за борги підприємства у розумінні Конвенції. А тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 31/2016 від 08.06.2016 «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 10 червня 2016 року було прийнято на посаду діловода відділу документального супроводження управління інформаційно-документального супроводження(т. 1, а.с. 13).

Наказом № 60/2018 від 28.09.2018 ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, копія якої була надана до суду разом з позовною заявою (т. 1, а.с. 14 оборот).

Відповідно до п. 1.1. Статуту Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (нова редакція), затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації 10.01.2018 № 34/А-2018 Підприємство засноване на державні власності належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації.

Відповідно до п. 3.1. Статуту Підприємство є юридичною особою публічного права, є унітарним комерційним підприємством.

За п. 3.5 Підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ін..

За п. 3.6 Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 3.7. Статуту Держава та Уповноважений орган управління (Одеська обласна державна адміністрація) не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України.

За п. 4.1 майно Підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання (т. 1, а.с. 80-86).

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського кодексу України (далі - ГК України) залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. За ч. 4 цієї статті унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".

Відповідно до ч. 5 ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить.

Згідно з ч. 9 вказаної статті державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 74 ГК України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Стаття 135 ГК України визначає організаційно-установчі повноваження власника підприємства (господарської організації).

Відповідно до положень ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про управління об`єктами держаної власності» за невиконання вимог законів України та інших нормативно-правових актів з питань управління об`єктами державної власності та податкового законодавства до винних осіб застосовуються заходи фінансової, адміністративної, дисциплінарної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності згідно із законом. Відповідальність за своєчасність подання центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, інформації, зазначеної в частині шостій статті 16 цього Закону, та її повноту несуть керівники суб`єктів управління об`єктами державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

В контексті встановлених обставин даної справи, Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» є унітарним комерційним підприємством, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ін., майно Підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством України.

Як було вище зазначено унітарні комерційні підприємства державної власності несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями самостійно, в тому числі що стосується відповідальності за порушення законодавства, яке регулює трудові правовідносини.

З системного тлумачення зазначених положень законодавства, солідарна відповідальність власника підприємства та державного унітарного комерційного підприємства положеннями діючого законодавства не передбачена. Держава не відповідає за зобов`язаннями створеної нею відповідної юридичної особи, за винятком випадків, передбачених законом. За обставинами даної справи порушення Підприємством трудових прав позивача з вини власника Підприємства - Одеської обласної державної адміністрації в процесі розгляду справи не встановлено, позивачем докази на підтвердження вказаних фактів до суду не подавались. З огляду на вказане апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апелянта.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 5.3.1 Колективного договору на 2019 - 2021 роки Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 3 від 31.10.2018 р. та зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за реєстраційним № 10/330-016 від 22.11.2018 р., встановлено оплату праці робітників Підприємства здійснювати згідно з діючим законодавством, - виплату заробітної плати проводити не рідше 2 (двох) разів на місяць - не пізніше 7 і не пізніше 22 числа щомісячно. Компенсувати працівникам втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно з індексом росту цін на споживчі товари та послуги у порядку, визначеному законодавством і цим колективним договором (Додаток № 2 - положення «Про оплату праці»).

Отже, оскільки держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, в контексті обставин даної справи підстав для настання відповідальності за зобов`язаннями відповідача - ДП «Центр обслуговування громадян» не встановлено, а до компетенції ДП «Центр обслуговування громадян» належать повноваження щодо нарахування та виплати заробітної плати, апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги та скасовує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, а тому відхиляються апеляційний судом. Апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги, за результатами чого апеляційний суд ухвалив відповідне рішення. При цьому апеляційний суд заважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської обласної державної адміністрації - Небесняк В.Л. - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації. В скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Дата складення повного тексту рішення 22 листопада 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

07.10.2021 року м. Одеса