Справа № 487/3518/20
Провадження № 2/487/387/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участі секретаря судового засідання Драчинської О.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить: здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

25 червня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху.

25 червня 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру з адресою: АДРЕСА_2 .

17 липня 2020 року на виконання вимог ухвали позивачем подано звіт про оцінку майна, квитанцію про доплату судового збору, заяву, в якій просить призначити справу до розгляду у загальному порядку, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 19.03.2019 р. У період шлюбу 29 вересня 2011 року за попередньою домовленістю сторін було укладено іпотечний договір до Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язання за договором іпотеки було виконано повністю. Після розірвання шлюбу відповідач чинить перешкоди у користування квартирою. Вважаючи, що квартира є спільною сумісною власністю сторін, його охоронювані права та інтереси порушено, а саме право на власність, позивач змушений звернутись до суду.

20 липня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження за даним позовом, призначено підготовче засідання.

05 жовтня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме грошових коштів.

05 жовтня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1

03 грудня 2020 року та 13.01.2021 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

11.10.2021 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій позивач зазначає, що сторони прийшли до можливого урегулювання спору з виплатою компенсації у розмірі 9000 дол. США (у нац. валюті на день передачі грошових коштів) ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок її частки (1/2) у спільному сумісному майні подружжя, відмову ОСОБА_2 від заявленого зустрічного позову та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку у житлі разом з дочкою. У зв`язку з цим, позивач просить змінити предмет позову шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на кв. АДРЕСА_1 з виплатою ОСОБА_2 компенсації за домовленістю сторін у розмірі 9000 дол. США (у нац. валюті на день передачі грошових коштів). Припинити право власності ОСОБА_2 на спільне сумісне майно, а саме кв. АДРЕСА_1 . Зняти арешт з кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 провадження за зустрічним позовом закрито у зв`язку з відмовою від позову.

27 жовтня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову ОСОБА_1 та розгляд справи без її участі, скасування заходів забезпечення позову.

27 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Костоусової Я.М., в якій вона просить задовольнити позов ОСОБА_1 (за зміненим предметом позову), провадження за зустрічним позовом закрити. Судові витрати перерозподілу не піддавати. Розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи заяви сторін, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 19.03.2019.

29 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством ВТБ Банк та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є забезпечення виконання зобов`язань, що виникають з Кредитного договору № 142/2011 від 29 вересня 2011. Предмет іпотеки: квартира з адресою: АДРЕСА_2 .

29 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири з адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 4 ПОКУПЕЦЬ свідчить, що на момент укладення цього договору вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , який окремою заявою надав згоду на укладення цього договору, справжність підпису на якій засвідчено Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуновим К.Є. 29 вересня 2011 року за р. №3826.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленні своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сторони не домовилися про порядок поділу майна.

Враховуючи вищевикладене, норми ст.ст. 60, 61, 65, 70, 74 СК України, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач і відповідач мають рівні частки на нього.

Одночасно, частина четверта статті 71 СК України передбачає присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, яка допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Як встановлено судом спірна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , набута сторонами за час зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, тобто вона є спільним сумісним майном подружжя та їхні частки є рівними. На виконання домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в якості компенсації 1/2 частки спірної квартири грошову суму 9000 доларів США, що засвідчено сторонами.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Враховуючи визнання позову ОСОБА_1 зі сторони відповідача в повному обсязі, суд вважає можливим в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру з адресою: АДРЕСА_2 , припинивши дане право власності ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі

Щодо скасування заходів забезпечення позову:

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 158, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року, а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 р.

Суддя: З.М. Сухаревич