КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №752/2479/21 Головуючий у 1 інстанції: Ольшевська І.О.

Провадження №22-ц/824/10260/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

02 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Рубан С.М., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , зареєстрований 08 вересня2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис -№212.

У мотивування позовних вимог посилалася на те, що вона познайомилася з ОСОБА_1 у лютому 1995 року на курсах німецької мови.

З 1997 року вона з відповідачем почала проживати спільно в квартирі, яка належала їй на праві особистої приватної власності.

08 вересня 2001 року вони зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №212.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 .

З моменту реєстрації шлюбу вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, виховували сина, спільними зусиллями матеріально забезпечували сім`ю.

Перші непорозуміння між ними почали виникати у 2014 році.

ОСОБА_1 не приділяв належної уваги своєму зовнішньому вигляду, ігнорував потреби сім`ї, більшу частину свого часу проводив у пошуках предметів живопису (картин).

З 2016 року їхні відносини погіршувалися і станом на січень 2021 року їх відновлення до попереднього стану є неможливим.

Відповідач почав їй погрожувати, принижувати, вдаватися до психологічного насильства в сім`ї.

У листопаді 2020 року вона пішла від свого чоловіка.

Наведене свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин, а також підтверджує існування їхнього шлюбу не як союзу чоловіка та жінки, а як формального юридичного становища позивача і відповідача, яке закріплює статус шлюбу без інших необхідних ознак шлюбу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 08 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис №212.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не були встановлені обставини щодо особистого волевиявлення позивачем власних намірів щодо розлучення та обставин складання й підписання процесуальних документів за відсутності позивача в Україні.

Суд першої інстанції також не дослідив природу конфлікту між відповідачем та доньками позивача від першого шлюбу, якийспричинений майновими спорами.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві.

02 листопада 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. У заяві позивач вказала, що керуючись правом, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч. 2 ст. 49, ст. 373 ЦПК України, вона відмовляється від позову. Наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження по справі їй зрозумілі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала подану нею заяву про відмову від позову, ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення даної заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про відмову від позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

У п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно зі ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає не чинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

ОСОБА_2 у заяві про відмову від позову зазначала, що обізнана з наслідками відмови від позову та закриття провадження у справі.

Заява ОСОБА_2 про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України.

За таких обставин, коли позивач, користуючись своїм правом, відмовляється від позову і така відмова не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд апеляційної інстанції вважає, що слід прийняти відмову позивача від позову та закрити провадження у справі, а також у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 373 ЦПК України визнати нечинним ухвалене у справі судове рішення.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 377 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року визнати нечинним.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.М. Рубан

Л.П. Сушко