Справа № 490/6565/19
н/п 2/490/2495/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі судових засідань Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просила:

встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_3 з вересня 2006 року і до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 82.5 кв.м., в тому числі житловою 63.3 кв.м.;

визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , загальною площею 82.5 кв.м., в тому числі житловою 63.3 кв.м.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі.

У період з липня 2019 року до 09 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 лютого 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явилася позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гавловська Ю.В.

Відповідач ОСОБА_1 просила суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася з невідомих суду причин.

Позивач та її представник проти розгляду справи за відсутності відповідачів не заперечували, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентаризаційної справи встановив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті заведено спадкову справу № 18/2018.

Із заявою про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса звернувся його син ОСОБА_3 який відмовився від спадщини на користь онука померлого ОСОБА_4 (законний представник якого є ОСОБА_1 ).

Також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася донька померлого ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 як колишня дружина померлого, 03 червня 2019 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю її та колишнього чоловіка.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я. від 03 червня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 зазначеного майна.

Не погоджуюсь із такою відмовою, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 вказаного будинку.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що житловий будинок за АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, оскільки його набуто під час перебування у шлюбі з померлим.

Згідно із частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Така ж правова позиція викладена і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №522/19610/15-ц.

За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що позивач та померлий ОСОБА_3 . У період з 24 червня 1972 року до 05 березня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померлому ОСОБА_3 відведено земельну ділянку для індивідуального будівництва за адресою АДРЕСА_1 .

29 вересня 1989 року затверджено акт прийомки будинка по АДРЕСА_1 .

12 жовтня 1989 року померлий ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Як зазначала позивач ОСОБА_1 цей будинок збудовано нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 . На підтвердження зазначених обставин позивачем надано докази придбання ними будівельних матеріалів, копію страхового свідоцтва на її ім`я, де вказано адресу АДРЕСА_1 . Копії відповідних квитанцій та відомостей наявні у матеріалах справи.

Отже, із наведеного слідує що житловий будинок АДРЕСА_1 , є спільний майном подружжя. Тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини цього будинку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить встановити факт проживання з померлим у період з вересня 2006 року до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та посилаючись в обгрунтування своїх позовних вимог на приписи статтей 1216 - 1279 ЦК України (набуття права власності у порядку спдакування) просить визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту про право на земельну ділянку серії АЗ№ 255741 ОСОБА_3 19 вересня 2008 року отримав право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, зазначена земельна ділянка отримана у власність ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, укладеного з позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (часина друга статті 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що після смерті ОСОБА_3 є два спадкоємця першої черги, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 ).

У своїх позовних вимогах позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю із померлим у період з вересня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (четверта черга спадкоємців).

Виходячи із приписів статті 1258 ЦК України, за наявності спадкоємців першої черги, особи, які проживали однією сім`єю з померлим, до спадкування не закликаються.

Відповідно пункту 5 частини першої 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За такого підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності позивача на Ѕ частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у порядку спдакування після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_3 суд не вбачає. При цьому позивач не позбавлена права звернутися із захистом свого права у порядку, визначеному статтею 120 Земельного кодексу України.

З огляду на зазначене питання щодо проживання позивача з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю судом не вирішувалося, оскільки у даному випадку воно не має юридичного значення для вирішення цього спору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. За ОСОБА_1 слід визнати право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв.м., в тому числі житловою 63,3 кв.м. У задоволенні позову у іншій частині слід відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем під час подачі позову.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, на Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв.м., в тому числі житловою 63,3 кв.м.

У задоволенні позову у іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест складено 16 листопада 2021 року.

Суддя Л.М. Шолох