Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку. Крім цього, на утриманні у позивача також перебуває ще одна дитина - ОСОБА_6 на утримання якого позивач також сплачує аліменти в розмірі ј частини від доходу. На даний час у позивача наявна заборгованість по аліментам. Однак, позивач не має постійного заробітку та перебуває на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості, тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

03 вересня 2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та пояснила наступне. Так, рішенням суду з позивача на користь відповідача на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 стягуються аліменти Відповідач самостійно намагається забезпечити дитині належне харчування, розвиток та утримання. Відповідач зазначає, що позивач працює неофіційно на посаді реабілітолога, що також підтверджується сторінкою в соціальній мережі. Крім того, відповідач також зазначила, що 02 серпня 2021 року позивач влаштувався на посаду двірника в адміністративно-господарський відділ Національної академії аграрних наук України, тому позивач фактично ухиляється від виконання свого обов`язку. Таким чином, позивач на сьогоднішній день отримує дохід, без укладання трудового договору, з метою уникнення від сплати аліментів.

04 жовтня 2021 року позивач подав відповідь на відзив в якому на задоволені позовних вимог наполягав в повному обсязі та по суті заперечень викладених у відзиві пояснив наступне. Так, відповідачем не було надано доказів на понесення нею витрат на басейн, на купівлю одягу та взуття. Довідка від лікаря надана за період коли дитині було 1 рік та 8 місяців, в той час коли дитині вже 4 роки. Так, позивач підтверджує той факт, що на даний час він офіційно працевлаштований сторожем. Щодо фото зі сторінки соціальної мережі про надання реабілітаційних послуг, позивач зазначив, що він займається волонтерською роботою та допомагає своєму другу в становленні центру. Також, позивач заперечив щодо витрат на правову допомогу з підстав їх недоведеності та понесенні таких витрат.

25 жовтня 2021 року відповідач подала заперечення в яких повність просила відмовити в задоволенні позовних вимог та заперечила щодо обставин викладених у відповіді на відзив.

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву в якій просив праву слухати у його відсутність. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_5 , батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 23.10.2020 року і до повноліття дитини. (а.с. 11).

Позивач звертаючи до суду з позовом посилається на те, що на його утриманні перебуває ще одна дитина, з 29 червня 2021 року він перебуває на обліку як безробітній. Крім того, у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів близько 30 000,00 гривень. Із урахуванням майнового стану він не в змозі сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23Постанови Пленуму Верховного суду України №3від 15.05.2006«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, позивачем на підтвердження доводів викладених в позовній заяві було надано рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_7 ј частину від свого доходу. (а.с. 15-17).

Також, було надано довідку з Пенсійного Фонду України на підтвердження того, що ним не отримується дохід та відповідно не сплачується податок.

Однак, аналізуючи надані докази, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що він має на утриманні ще одну дитину та на даний час в нього утворилась заборгованість, то суд їх до уваги не приймає.

Наявність у позивача дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 .

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-18,76, 77-81, 95,141,228, 229, 235, 241 , 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, статтями11, 27,104,105,110, 111,112, 180,181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко