Справа № 463/8301/21
Провадження № 2/463/1526/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Рудаков Д. І.

з участю секретаря - Ліпчанської А.В.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до суми 4000 грн. на дитину щомісячно і до досягнення повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2019 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1013 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття та до зміни матеріального становища сторін. На даний час розмір таких аліментів є недостатнім. Потреби дитини значно зросли, що пов`язано з навчанням, доглядом та розвитком. Крім того, збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Тому просить збільшити розмір стягуваних аліментів в судовому порядку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

В судовому засіданні повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задоволити.

Відповідач, а також його повноважний представник позовні вимоги не визнали, просили в таких відмовити. Просять врахувати, що у відповідача на утриманні є ще одна дитина, матір пенсійного віку. Просили залишити сплату аліментів в розмірі визначену попереднім судовим рішенням.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порядок подання доказів врегульовано ст. 83 ЦПК України. Згідно ч. 2 цієї статті, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з тим, виходячи з поданих матеріалів позивач не долучила до матеріалів справи доказів про погіршення її та дітей матеріального становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, чи самої по собі необхідності збільшення розміру аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідачем та його представником аналогіно не подано жодних доказів з даного приводу.

Окрім цього представник позавача заперечив в долученні документів відповідачем на підтвердження матеріального, сімейного стану останнього, оскільки була порушена подача цих доказів. Однак суд приймає до уваги пояснення відповідача, який повідомив що ним сплачується аліменти добровільно та сплата таких перевищує встановлений рішенням суду розмір. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, що фактично ним не заперечується.

Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, а також той факт, що аліменти є власністю дитини, позов належить визнати обґрунтованим.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, наявність на утриманні відповідача інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

Суд визнає, що наведені відповідачем доводи є такими, що заслуговують на увагу проте вони не є переконливими настільки, щоб залишити розмір аліментів до суми 1013 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, згідно наданих пояснень у відповідача наявне постійне місце праці, за яким отримує заробітню плату. Варто зазначити, що у судовому засідання відповідач пояснив, що добровільно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в більшому розмірі, ніж це визначено судом тривалий час.

Враховуючи вищенаведене, оскільки розмір аліментів, який стягується з відповідача на користь позивача на утримання спільної дочки не забезпечує належного утримання останньої, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 141, 223, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 184, 192 Сімейного Кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Д.І. Рудаков.