Справа № 153/938/20
Провадження № 22-ц/801/131/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуСправа № 153/938/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Гаврилюк Т. В. в приміщенні суду в м. Ямпіль, повний текст рішення складено 29 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

09.07. 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 травня 2020 року коли він перебував у дома, до нього зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що є автомобіль в хорошому стані. Він разом із ОСОБА_4 під`їхали до кафе «Вікторія» із двору будинку де проживає відповідач ОСОБА_2 і у дворі будинку ОСОБА_2 показав автомобіль марки ВАЗ 2104 світло жовтого кольору, який ззовні був у нормальному стані, сказав, що він це авто купив, показав свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вказаний автомобіль та сказав, що у нього є доручення на продаж автомобіля, повідомив, що продасть йому автомобіль за 1700 доларів США.

Повіривши словам відповідача, що у нього є доручення на продаж автомобіля, вважаючи, що відповідач є належним продавцем, 15 травня 2020 року він передав відповідачеві за купівлю автомобіля марки ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 кошти у розмірі 1700 доларів США, що відповідач підтвердив написавши йому власноручно письмову розписку. Після передачі коштів у розмірі 1700 доларів США відповідачеві, останній передав йому автомобіль ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 , ключі запалювання від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль та доручення від 14 січня 2009 року із змістом якого на місці, коли він передавав відповідачеві кошти, а він передавав автомобіль, він не ознайомлювався, бо у цьому не розуміється і ніколи раніше не купував собі автомобіль. Він просто повірив на слово відповідачеві, що він має право на продаж цього автомобіля і у нього є на це довіреність. На другий день, коли більш детально почали дивитися до автомобіля то побачили, що нижня частина автомобіля у ржавому поганому стані, передня балка автомобіля тріснута пополам, багато ржавчин в нижній частині авто, йому інші спеціалісти сказали, що автомобіль таких грошей не коштує і його обманули. Далі він почав ознайомлюватися з довіреністю від 14 січня 2009 року, яку йому передав відповідач та виявив, що у ній взагалі немає прізвища відповідача та його за цією довіреністю ніхто не уповноважував на продаж автомобіля. Окрім цього, довіреність від 14 січня 2009 року була дійсна лише до 14 січня 2014 року. Тобто станом на 15 травня 2020 року довіреність не мала юридичної сили.

Автомобіль не знятий з реєстраційного обліку, а зареєстрований за власником, який зазначений у свідоцтві про реєстрацію ТЗ, а тому з цією довіреністю ні він, ні відповідач, не зможе зняти автомобіль із реєстраційного обліку, і він не зможе зареєструвати його на своє ім`я. Він звернувся до відповідача з проханням повернути йому кошти у сумі 1700 доларів США та забрати автомобіль із документами, на що відповідач відмовився.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 1700 доларів США.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що еквівалентно сумі 48169 (сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки за офіційним курсом Національного Банку України на момент ухвалення рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок згідно квитанції №0.0..1 від 08.07.2020.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 без достатньої правової підстави отримав від позивача кошти у сумі 1700 доларів США, так як не мав законних прав та підстав продавати позивачеві автомобіль та отримувати за це кошти, оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважав неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Тому, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача коштів в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що еквівалентно сумі 48169 (сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки за офіційним курсом Національного Банку України на момент ухвалення рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що власником автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кольору сафарі є ОСОБА_5 .. Відповідно до копії довіреності від 08 грудня 2008 року, яка видана з правом передоручення та дійсна до 08 грудня 2058 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І., ОСОБА_5 , уповноважив кожного окремо один від одного користуватись та розпоряджатись від його імені (продавати, міняти, здавати в оренду і т. д.) ОСОБА_6 належний йому автомобіль ВАЗ 21043, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль ОСОБА_7 залишив у ОСОБА_2 для підготовки до продажу, адже він займається очисткою салонів, підкрашує кузові елементи автомобілів та інше. ОСОБА_1 дізнався про продаж автомобіля та ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_7 приїде і вони зможуть вирішити питання щодо продажу автомобіля. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 погодили між собою суму за яку буде придбано автомобіль 1700 доларів США. Кошти за придбання автомобіля ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 .. ОСОБА_1 було передано ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність на ОСОБА_8 , яка є дійсною та дав ще одну довіреність, яка уже була прострочена. ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_2 про те, що пізніше вони мають приїхати до м. Вінниці де в сервісному центрі здійснять переоформлення автомобіля на ОСОБА_1 .

Через два місяці ОСОБА_1 повідомив, що він уже не бажає користуватися придбаним автомобілем, так як він не коштує 1700 доларів США, а значно менше, адже автомобіль в поганому стані. ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_9 написав розписку, що саме він продав автомобіль і отримав за це гроші.

Судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ні власника транспортного засобу, ні ОСОБА_8

ОСОБА_1 постійно пропонується прибути до м. Вінниці та переоформлення автомобіля, але він відмовляється та наполягає повернути йому кошти в сумі 1700 доларів США.

Судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Місцевий суд з метою ефективного захисту порушеного права відповідача також міг би вирішити питання щодо наслідків часткового виконання сторонами вказаного договору, задовольнивши вимоги відповідача про стягнення з позивача коштів, які потрібні для приведення автомобіля в належний для експлуатації стан та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення всієї суми коштів, які були передані позивачем за купівлю автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 позивач не бачив, гроші за автомобіль він йому не передавав. Питання купівлі-продажу автомобіля позивач проводив з відповідачем, який передав позивачу ключі, техпаспорт і прострочену довіреність та отримав від позивача 1700 доларів США.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

За змістом розписки від 15 травня 2020 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 за 1700 доларів по технічному паспорту при свідкові ОСОБА_10 автомобіль ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 .

/а. с. 6/.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 власником спірного автомобіля марки ВАЗ 21043, 1996 року випуску, кольору сафарі, номер кузову НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , є ОСОБА_5 .

/а. с. 7/.

Відповідно до копії довіреності від 08 грудня 2008 року та повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей №42733949 від 11 вересня 2020 року ОСОБА_5 , власник спірного автомобіля, уповноважив ОСОБА_11 та ОСОБА_8 користуватися та розпоряджатися від його імені належним йому автомобілем. Даної довіреністю ОСОБА_11 та ОСОБА_8 надано право відчуження спірного автомобіля.

/а. с. 27, 55-56/.

Відповідно до довіреності від 14 січня 2009 року ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_12 та ОСОБА_13 користуватися та розпоряджатися від імені ОСОБА_5 спірним автомобілем.

/а. с. 8/.

Постановою старшого інспектора сектору дізнання Ямпільського відділення поліції Могилів Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Майбородюк К. В., про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2020 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 4 серпня 2020 року за фактом вчинення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 КК України закрито за відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

/а. с. 90-91/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 без достатньої правової підстави , оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважав неукладеним, отримав від позивача кошти у сумі 1700 доларів США, так як не мав законних прав та підстав продавати позивачеві автомобіль та отримувати за це кошти. Тому, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача коштів в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що еквівалентно сумі 48169 (сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки за офіційним курсом Національного Банку України на момент ухвалення рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення між сторонами договірних відносин.

Так, встановивши, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, який суд вважав неукладеним, районний суд не врахував, що положення глави 83 ЦК України регулюють позадоговірні зобов`язання, тим самим суд застосував норми, які за своїм правовим змістом суперечать одна одній.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Однією із рис, якою правочин відрізняється від інших юридичних фактів є те, що воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних прав і обов`язків. Цим вони і відрізняються від юридичних вчинків, де волевиявлення не спрямоване спеціально на створення юридичних наслідків (коментар ст. 202 ЦК України).

Досліджуючи правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, суд першої інстанції вірно виходив з того, що воно здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.

Згідно з положеннями зазначених нормативно-правових актів продаж транспортного засобу, який має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також кольору або марки транспортного засобу внаслідок переобладнання чи заміни двигуна або кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, недотримавшись спеціального порядку характерного при укладені договору купівлі-продажу транспортних засобів (не знявши автомобіль з обліку та не отримавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) у суду були відсутні підстави для висновку, що воля сторін була спрямована саме на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що між сторонами не існувало договірних відносин, оскільки волевиявлення ОСОБА_2 , який не мав жодних повноважень на продаж автомобіля, не було спрямоване спеціально на створення юридичних наслідків.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зі змісту статті 1212 ЦК України ця норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов правомірного висновку про те, що ОСОБА_2 без достатньої правової підстави отримав від позивача кошти у сумі 1700 доларів США, так як не мав законних прав та підстав продавати позивачеві автомобіль та отримувати за це кошти, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути кошти в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США.

Надана розписка відповідачем підтверджує передачу грошових коштів і не свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що сторонами в даному випадку не було дотримано форми та порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Оскільки ОСОБА_2 без достатньої правової підстави отримав від позивача кошти у сумі 1700 доларів США, то отримані відповідачем грошові кошти в рахунок купівлі-продажу автомобіля підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2020 року по справі № 501/5213/13-ц.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивачем не доведено, що саме відповідач продав позивачу спірний автомобіль, оскільки судом не встановлено факту продажу автомобіля.

Посилання апелянта на невірну оцінку судом першої інстанції показів свідків не є визначальним, оскільки встановлення факту наявності вчинення правочину не може гуртуватись на свідченнях свідків. ( ст. 218 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до невірного трактування судом першої інстанції положень, що регулюють договір купівлі-продажу, тоді як колегією суддів встановлено, що договірних відносин між сторонами не виникло.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, ці аргументи є аналогічними тим, яким надана оцінка в рішення суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Вінницький апеляційний суду вважає, що відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано переконливих доказів на спростування позовних вимог позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ні власника транспортного засобу, ні ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зустрічних вимог про визнання договору дійсним відповідачем заявлено не було.

Враховуючи, що при ухвалені рішення, в частині з`ясування обставини, що має значення для справи, а саме чи існували між сторонами договірні відносини, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав, визначених ст. 376 ЦПК України для зміни судового рішення в його мотивувальній частині, а саме виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про встановлення факту виникнення між сторонами спору договірних правовідносин, що регулюються главою 54 ЦК України (купівля-продаж).

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги те, положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судові витрати, понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за відповідачем, адже відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року у даній справі змінити, виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про встановлення факту виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договірних правовідносин, що регулюються главою 54 ЦК України, купівля-продаж автомобіля марки ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В іншій частині рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський