Справа №701/789/20
Номер провадження2/701/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - Г.І.Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення збитків.

На підставу своїх вимог спирається на те, що рішення сесії селищної ради №4-3 від 17.10.2002 року згідно заяви позивачу було надано в користування земельну ділянку розміром 0,60 га., по АДРЕСА_1 без номера, біля садиби ОСОБА_3 , розташована двома масивами 0,20 га., по АДРЕСА_1 , та 0,40 га., по АДРЕСА_1 поряд з напівзруйнованим будинком № 46 . 7 серпня 2007 року позивач подала заяву з проханням зняти з позивача земельну ділянку без номера розміром 0,20 га. Помилково рішенням сесії селищної ради №16-6/V від 07.09.2007 року, позивачу було припинено право користування земельною ділянкою не 0,20 га., а 0,30 га. Рішенням сесії селищної ради №25-3/V від 28.08.2008 року внесені зміни до рішення сесії селищної ради від 07.09.2007 року №16-6/V про зміну розміру земельної ділянки з 0,30 га., до 0,20 га., по АДРЕСА_1 . В травні місяці 2018 року позивач подала заяву в селищну раду з проханням надати дозвіл на порізку дерев для розширення проїжджої частини по АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження рішенням виконавчого органу від 29.10.2018 року №54 був виданий ордер №51 на порізку 10 дерев. На початку травня 2019 року земельну ділянку розміром 0,40 га., по АДРЕСА_1 ), де були посіяні багаторічні трави на сіно, посажені гарбузи, переорав депутат селищної ради ОСОБА_4 . На запит до землевпорядника селищної ради ОСОБА_6, на якій підставі ОСОБА_4 , виорав дану земельну ділянку, землевпорядник відповів, що згідно земельно - облікових документів земельна ділянка позивача розташована по АДРЕСА_1 . 8 травня 2019 року позивач подала на розгляд сесії селищної ради заяву надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою: для ведення індивідуального садівництва на 0,10 га., що по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства на 0,30 га., по АДРЕСА_1 . Заява позивача на сесії не виносилась, а тому позивач звернулась в Маньківську РДА в кінці листопада місяця із заявою і 19.12.2019 року позивач отримала відповідь №М-62/04-56 де вона вперше дізналась, що рішенням сесії селищної ради №19-25/VІІ від 22 квітня 2019 року по АДРЕСА_1 поряд з будинком №46 земельна ділянка розміром 0,35 га., була передана в оренду ОСОБА_5 . Крім цього позивач звернулась в архів Маньківського району з проханням надати позивачу копії рішення селищної ради і 11.12.2019 року позивач отримала в архіві копії рішень. 24.12.2019 року після подання заяви від 08.05.2019 року відбулася сесія селищної ради де рішення по даним заявам прийнято не було. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відбувся захват земельної ділянки розміром 0,40 га., по АДРЕСА_2 , яка була організована відповідачем, оскільки ОСОБА_5 , на початку 2019 року із земель запасу селищної ради (пасовисько за межами села) було надано в оренду земельну ділянку розміром 1,65 га., яка розташована поряд з земельною ділянкою розміром 0,40 га., надана позивачу в користування. Рішенням сесії селищної ради №19-25/VІІ від 22 квітня 2019 року передано в оренду земельну ділянку розміром 0,35 га., по АДРЕСА_2 дружині депутата селищної ради, члена комунальної комісії ОСОБА_4 . Зволікання з розгляду заяви позивача на сесії від 8 травня 2019 року до семи з половиною місяців дало змогу ОСОБА_5 , отримати дозвіл сесії селищної ради на безоплатну приватизацію земельної ділянки розміром 2,0 га., виготовити технічну документацію на земельну ділянку, та внести дані до держреєстру.

Позивач також зазначає, що в кінці 2002 року позивач з сімєю, на місці зруйнованого будинку по АДРЕСА_1 поряд з будинком №46 на площі близько 0,10 га., провели посадку дерев (ясен, акація, явір) близько 70 шт., та на протязі 6-7 років проводили догляд за ними (полив, скошення бурянів, формування дерев). Станом на 1 вересня місяці 2020 року на даній площі 0,07 га., ростуть 58 дерев за віком менше 18 років, що в переліку становить не менше 2-х автомашин дров, а вартість 1 автомашини на ринку становить 6000 грн., тому позивач вважає, що відповідачем їй завдану битки , які підлягають стягненню з відповідача, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином попередженим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду даної справи на час її розгляду 18.01.2021 р. 9 год. 00 хв. до суду не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутності на підставі зібраних доказів по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини.

Предметом позову є збитки, які як вважає позивач їй завдані відповідачем.

Під збитками позивач згідно позовних вимог зазначає, вартість дрів які позивач могла б отримати зрізавши 58 дерев за віком не менше 18 років, які знаходяться на земельній ділянці 0,07 га і розмір збитків становить 12000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що дані збитки їй завдані саме відповідачем, ОСОБА_2 , оскільки в зв"язку з його діями позивач втратила право користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що рішенням сесії селищної ради №4-3 від 17.10.2002 року згідно заяви позивачу було надано в користування земельну ділянку розміром 0,60 га., по АДРЕСА_1 без номера, біля садиби ОСОБА_3 (а.с.7).

Позивач ззаначає, що 7 серпня 2007 року подала заяву з проханням зняти з неї земельну ділянку без номера розміром 0,20 га. (а.с.12).

Згідно рішення сесії селищної ради №16-6/V від 07.09.2007 року, позивачу було припинено право користування земельною ділянкою 0,30 га. (а.с.8).

Рішенням сесії селищної ради №25-3/V від 28.08.2008 року внесені зміни до рішення сесії селищної ради від 07.09.2007 року №16-6/V про зміну розміру земельної ділянки з 0,30 га., до 0,20 га., по АДРЕСА_1 .(а.с.9).

В травні місяці 2018 року позивач подала заяву в селищну раду з проханням надати дозвіл на порізку дерев для розширення проїжджої частини по АДРЕСА_2 . Згідно акту обстеження рішенням виконавчого органу від 29.10.2018 року №54 був виданий ордер №51 на порізку 10 дерев. Було зрізано 4 дерева. (а.с.23).

Позивач зазначає, що 8 травня 2019 року подала на розгляд сесії селищної ради заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою: для ведення індивідуального садівництва на 0,10 га., що по АДРЕСА_2 та для ведення особистого селянського господарства на 0,30 га., по АДРЕСА_1 , проте із витягу з протоколу пленарного засідання чергової 30-ї сесії селищної ради 7 скликання від 24.12.2019 р. вбачається, що рішення по даним заявам сесією не прийнято (а.с.16-18).

Рішенням сесії селищної ради №19-25/VІІ від 22 квітня 2019 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 розміром 0,35 га., надано ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,35 га. для ведення городництва на умовах оренди (а.с.13).

Позивач зазначає, що саме діями відповідача які виражалися в зволіканні щодо розгляду заяви позивача на сесії від 8 травня 2019 року дало змогу ОСОБА_5 , отримати спірну земельну ділянку.

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування збитків, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що у зв`язку з незаконними діями відповідача їй нанесені збитки у розмірі 12 000 грн., які позивач обрахувала шляхом того, що на її думку 58 дерев за віком не менше 18 років, в переліку становлять не менше двох автомашин дров по 6000 грн. автомашина.

Суд враховуючи дане обгрунтування позивача вважає, що позивач обгрунтовуючи вартість дрів мав на меті упущену вигоду з даних дерев (дрова), що знаходяться на спірній земельній ділянці.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справі № 6-237цс16).

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд, зазначає, що сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, наявність і обґрунтованість розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримувати прибуток. Незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Отже, покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоду (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12).

Для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди окрім складу цивільного правопорушення необхідно встановити наявність заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Суд звертає увагу на те, що відповідно ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження селищного голови і в переліку даних повноважень відсутні повноваження щодо одноосібного надання в оренду чи власність будь-яких земельних ділянок. Дані питання вирішуються сесією відповідної ради шляхом прийняття відповідних рішень. Позивачем суду не було надано доказів того, що відповідні рішення органу місцевого самоврядування відносно спірної земельної ділянки були відміненні, скасовані чи визнані недійсними в передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Проаналізувавши вищевикладене, враховуючи предмет позову (збитки), суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог до відповідача і в зв"язку з чим позовні вимоги не підлягаютиь до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 22, 623, 1166, 1177 ЦК України,ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2012 р.

Суддя І.Д.Калієвський