ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м.Суми

Справа №591/6085/18

Номер провадження 22-ц/816/165/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач Сумська міська рада,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської міської ради

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2020 року про відмову у забезпеченні позову, у складі судді Шелєхової Г.В., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в :

11 жовтня 2018 року Сумська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 938 кв.м із чужого незаконного володіння та зобов`язання власника привести земельну ділянку у стан, придатний до використання, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

З метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, Сумська міська рада у заяві від 26 листопада 2020 року просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо відчуження об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду по справі № 591/6089/18 (а.с. 24-25). Вказано, що позивачу стало відомо про зміну власника нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , ця інформація підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що такими діями відповідач навмисно затягує розгляд справи по суті та позбавляє позивача можливості забезпечити належний захист своїх прав, як власника земельної ділянки.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Сумської міської ради про забезпечення позову у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Сумська міська рада, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд формально підійшов до оцінки спірних правовідносин, позбавив позивача можливості ефективного захисту порушених прав Сумської міської територіальної громади.

Вказує, що розташований на спірній земельній ділянці об`єкт нерухомості був неодноразово перепроданий і процесуальна необхідність заміни відповідача тягне за собою затягування строків розгляду справи. Крім того, у червні 2020 року відповідач змінила технічні характеристики розміщеного на спірній земельній ділянці «нежитлового приміщення» на «об`єкт житлової нерухомості».

Посилаючись на попередні численні спроби відчуження нерухомого майна, доводить необхідність вжиття заходів запобігання можливим прошенням майнових прав та інтересів Сумської міської територіальної громади, шляхом заборони саме новому власнику нерухомості ОСОБА_2 вчиняти дії щодо подальшого відчуження об`єкта нерухомості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Грицика Г.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження об`єкта нерухомості до набрання законної сили рішенням суду у справі, мотивована тим, що позивач провив заборонити вчиняти дії особі, яка не є стороною у справі, а тому така вимога є необґрунтованою.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам Закону.

Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та зобов`язання її привести земельну ділянку у стан придатний до використання, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

У той же час, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення, загальною площею 127,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з перереєстрацією права власності з 04 червня 2020 року належить ОСОБА_2 (а.с. 26).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 з червня 2020 року не є власником нерухомого майна, розміщеного на спірній земельній ділянці, а новий власник цього майна ОСОБА_2 не є учасником цієї справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недопустимість обмеження прав власника майна шляхом заборони вчинення нею дій щодо відчуження об`єкта нерухомості.

Крім того, предметом спору є вимога позивача до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки в АДРЕСА_1 та приведення її в придатний для використання стан, а не розміщений на ній об`єкт нерухомого майна.

Зміна технічних характеристик об`єкта нерухомості з «нежитлове приміщення, комплекс обслуговування транспортних засобів об`єкт нежитлової нерухомості:Ні» на «нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: НІ», не свідчить про можливе порушення прав позивача, як власника земельної ділянки, на якій розміщена ця нерухомість.

Заява позивача є передчасною, не містить жодного обґрунтування підстав обмеження власника у праві вільно володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном, а саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість виконання у майбутньому судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, так як ОСОБА_2 , якій позивач просив заборонити вчиняти дії щодо нерухомого майна не є учасником справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2020 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина

Т.А. Левченко