справа № 753/8737/21 головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , серія та номер 117, виданий 07 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Порохняк А.В. та відновити становище, що існувало до порушення.

У травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно відповідача, а саме на вищезазначену квартиру та заборонити будь-яким особам, у тому числі, і державному реєстратору речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав, в тому числі, і відчуження квартири.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 зволікає з виконанням взятих на себе зобов`язань по поверненню позики, відчужив за договором дарування належну йому на праві власності квартиру на користь ОСОБА_1 . Оспорюваний правочин є предметом розгляду позовних вимог. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 має реальну можливість під час розгляду справи розпорядитися нерухомим майном. Невжиття заходів щодо арешту майна ОСОБА_1 може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що додані до заяви про забезпечення позову документи не засвідчені та не підписані, невідоме джерело їх походження. Належна відповідачу на праві власності квартира не має жодного відношення до позивача. Арештоване майно не належить позивачу та не підлягає передачі йому по будь-яких зобов`язаннях. Існування загрози відчуження майна є лише припущенням позивача та жодними документами не підтверджується. Арешт квартири спричиняє надмірне втручання у майнову сферу відповідача, не є співмірним та покладає надмірний тягар, оскільки надзвичайно обмежує права власника нерухомого майна. Накладення арешту на нерухоме майно порушує Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та є безпідставним втручанням у мирне володіння нерухомим майном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржувана ухвала була прийнята з порушенням ст. 149 ЦПК України, оскільки підстав для забезпечення позову не було. Розписки є фіктивними, написані відповідачем в один день влітку 2020 року, проте, різними датами під тиском та погрозами насильства з боку позивача та його брата. Про розписки відповідач не розповідав ОСОБА_1 . Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не з`ясував фактичних обставин справи, не дав їм належну оцінку.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі є взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір дарування квартири, стороною якого він не є.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що за договором позики він передав ОСОБА_3 грошові кошти на суму 20 000 доларів США. Оскільки ОСОБА_3 відмовляється повертати борг, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Під час розгляду справи ОСОБА_2 стало відомо, що належне ОСОБА_3 майно вибуло на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

За таких обставин, у позивача існує власний інтерес щодо нерухомого майна, який полягає в тому, щоб предмет оспорюваного правочину перебував у власності відповідача ОСОБА_3 , оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем своїх прав під час виконання судового рішення про стягнення коштів за договором позики.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, які просить вжити позивач, відповідають позовним вимогам та є співмірними. Так, ОСОБА_1 , яка на підставі оспорюваного правочину набула право власності на нерухоме майно, має можливість відчужити його на користь інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі задоволення позову про визнання недійсним договору у даній справі квартира, яка є предметом оспорюваного правочину, підлягає поверненню у власність ОСОБА_3 , та у разі стягнення коштів за договором позики в іншій справі, ОСОБА_2 матиме можливість звернути на неї стягнення у порядку виконання рішення суду.

За таких обставин, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи ОСОБА_1 про те, що арешт квартири спричиняє надмірне втручання у її майнову сферу, не є співмірним, покладає надмірний тягар, так як надзвичайно обмежує права власника нерухомого майна є безпідставними, оскільки накладення арешту на квартиру не позбавляє власника права володіти та користування майном, а лише тимчасово обмежує у праві розпорядження ним.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.