Провадження №2/748/586/21
Єдиний унікальний № 748/1266/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді: Майбороди С.М.,

з участю секретаря судового засідання Оніщенко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Крициної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року представник позивача адвокат Крицина Ю.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру про надання правової допомоги, звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 01 квітня 2021 року, стягнути з Національної академії аграрних наук України середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням в сумі 36151,20 грн, стягнути з Національної академії аграрних наук України моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн та з ДП «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України моральну шкоду в розімірі 50 000,00 грн.. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач працював на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 12.06.2020 року. 30.03.2021 року під тиском ОСОБА_3 позивачем була написана заява про звільнення за угодою сторін. Пізніше, позивач написав заяву про те, що раніше подана заява є такою, що не відповідає дійсності та не є поданою. З 31 березня 2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному по 09 квітня 2021 року. 10 квітня 2021 року мав би приступити до роботи, але не приступив у зв`язку з вихідними та святковими днями. З 12 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року він перебував на лікарняному. Мав би стати до роботи 01 травня 2021 року, але у зв`язку з вихідними та святковими днями прибув на роботу 05 травня 2021 року. Перебуваючи на лікарняному позивач дізнався, що 31 березня 2021 року був виданий наказ № 132-к про його звільнення з 31 березня 2021 року за домовленістю сторін. 05 травня 2021 року позивачу не надали належно оформленої трудової книжки, копії наказу про звільнення, розрахунок не проведений. 06 травня 2021 року позивач отримав трудову книжку та довідку про нараховану, але не виплачену зарплату. Також посилався, що Президент Національної академії аграрних наук не мав відповідних повноважень на його призначення та звільнення. На обґрунтування моральної шкоди вказує, що на нього чинився тиск, внаслідок звільнення порушився його нормальний життєвий ритм, він тривалий час хворів.

Ухвалою від 04 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

09 липня 2021 року, відповідно до поштового відправлення, у встановлені судом строки Національна академія аграрних наук України надали відзив на позов, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи що з ОСОБА_1 дійшли взаємної згоди щодо припинення трудових відносин з 31 березня 2021 року та останнього ніхто не примушував написати відповідну заяву. Вказують, що позивач не повідомляв про перебування на лікарняному, трудова книжка зберігалась за місцем його основної роботи, НААН не здійснює нарахування та виплату заробітної плати директорам установ та підприємств. Посилались на положення Закону України «Про управління об`єктами державної власності» щодо дотримання порядку звільнення. Також посилались на необґрунтованість моральної шкоди.

04 серпня 2021 року надана відповідь на відзив, в якому вказано, що ОСОБА_1 заявив про анулювання поданої заяви на звільнення, що не було враховано під час винесення наказу, НААН не мала повноважень на звільнення ОСОБА_1 , звільнення відбулось під час лікарняного та останній не міг своєчасно отримати трудову книжку за відсутності керівника.

16 серпня 2021 року Національна академія аграрних наук України надали заперечення на відповідь на відзив, в яких вказали на обов`язковість взаємної згоди власника і працівника на анулювання домовленості про припинення трудового договору, неможливості врахування рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 щодо даних правовідносин, що фактична передача ДП ДГ «Чернігівське» до Фонду державного майна не відбулась, на необґрунтованість заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є не співмірним. Просили відмовити в задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що ОСОБА_3 його ввів в оману та повідомив, що його звільнення погоджено з керівництвом Інституту, заяву він написав під диктовку ОСОБА_3 .. Підтвердив в судовому засіданні, що особисто написав заяву про звільнення за угодою сторін, в якій вказав дату звільнення та поставив підпис. На питання суду пояснив, що міг не писати заяву, але його запевнили, що звільнення погоджено з керівництвом. Після того як вийшов з кабінету ОСОБА_3 він зателефонував до керівництва Інституту та дізнався, що його звільнення не було погоджено, а тому приблизно через 30 хв написав заяву про анулювання звільнення та подав її до канцелярії Національної академії. Наступного дня пішов на лікарняний, видавши наказ про покладення обов`язків директора та іншу особу. Про те, що перебуває на лікарняному повідомив академію. В телефонному режимі дізнався, що його звільнили. До правоохоронних органів не звертався.

Представник позивача, що приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також стягнути витрати на правничу допомогу. Вказувала, що звільнення відбулось в період лікарняного, згоди сторін на звільнення не було, а президент Національної академії не мав права звільняти ОСОБА_1 .. Просила стягнути середній заробіток на день винесення рішення.

Представник відповідача Національної академії аграрних наук України під час судового засідання 15.09.2021 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Пояснив, що директор ДП «Дослідного господарства «Чернігівське» не призначений, на даний час в Господарському суді Чернігівської області перебуває справа про банкрутство.

Відповідач Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, будучи повідомленими належним чином, не забезпечили явку свого представника в судове засідання, відзиву на позов не надали.

Третя особа - Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України, будучи повідомленими належним чином, не забезпечили явку свого представника в судове засідання, пояснень не надали.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Наказом Національної академії аграрних наук України від 11 червня 2020 року № 210-к ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 12 червня 2020 року до призначення директора у встановленому законом порядку. Підставою видачі наказу була його заява від 09 червня 2020 року та лист Інституту садівництва від 09.06.2020 року № 413. Наказ підписано президентом Національної академії аграрних наук України. ( том 1 а.с.23)

30 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до президента Національної академії аграрних наук України Гадзало Я.М. з заявою, в якій просив звільнити його з посади в.о.директора ДП ДГ «Чернігівське» за угодою сторін з 31 березня 2021 року. ( том 1 а.с.119)

Цього ж числа ОСОБА_1 написав заяву президента Національної академії аграрних наук України Гадзало Я.М. , в якій вказав, що його як керівника викликали з документами до каб.130, де він був введений в оману та під тиском змушений був написати заяву про звільнення, яку просить вважати такою, що не відповідає дійсності та є не поданою. ( том 1 а.с.25, 52)

З тексту наданої копії факсограми слідує, що в.о. директору ОСОБА_1 запропоновано прибути особисто 30.03.2021 на 09 год до Президії Національної академії аграрних наук України каб.130 та при собі мати інформацію щодо наявності матеріально-технічних ресурсів господарства для проведення комплексу весняно-польових робіт, інформацію про наявну заборгованість з виплати заробітної плати та обов`язкових платежів до бюджету, інформацію про стан кредиторської заборгованості станом на 01.03.2021 з розшифровкою. ( том 1 а.с.24)

У відповідно до наказу № 132-к від 31 березня 2021 року, що підписаний президентом Національної академії аграрних наук України, 31 березня 2021 року виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. ( том 1 а.с.49-50,191)

Як слідує з наданих копій лікарняних листків ОСОБА_1 видано лікарняний лікарем вузької спеціалізацї Чернігівської центральної районної лікарні з 31 березня 2021 року по 09 квітня 2021 року. Лікування проводилось амбулаторно. ( том 1 а.с.26) До роботи ОСОБА_1 мав приступити 10 квітня 2021 року. Наказом від 16 червня 2020 року в ДП ДГ «Чернігівське» було запроваджено п`ятиденний робочий тиждень. ( том 1 а.с.27) 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 відкрив лікарняний у лікаря КНП «Чернігівська міська лікарня» та перебував на стаціонарному лікуванні по 30 квітня 2021 року. Мав приступити до роботи 01 травня 2021 року. ( том 1 а.с.28)

Перебуваючи на амбулаторному лікуванні 31 березня 2021 року ОСОБА_1 видав наказ про покалдення виконання обов`язків директора на головного інженера ОСОБА_5 ( том 1 а.с.30)

Надана копія витягу з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ДП ДГ «Чернігівське», яка знаходиться на даному підприємстві, де наявний запис про отримання трудової книжки 06.05.2021. ( том 1 а.с.42-44)

З копії наданої довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, якаа підписана головним бухгалтером ДП ДГ «Чернігівське» ОСОБА_6 слідує, що заробтіна плата ОСОБА_1 за лютий 2021 року склала 11 035,27 грн, за березень - 17 617,14 грн. ( том 1 а.с.45)

Адвокатом на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків обраховано середньоденний заробіток ОСОБА_1 , який склав 903,78 грн. ( том 1 а.с.64-66)

Відповідно до копії Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України засноване на основі державної власності та перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України. ( том 1 а.с.120-133)

09 листопада 2017 року Національною академією аграрних наук України видано наказ № 185 про приведення у відповідність до законодавства України статутів наукових установ та державних підприємства мережі НААН. ( том 1 а.с.134-135)

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язку прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19), у постанові від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19), у постанові від 15 липня 2020 року (провадження № 61-7851св18), у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 120/930/19-а (провадження № К/9901/29324/19), у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 826/3388 ( провадження К/9901/11406/19) тощо.

Так, в ході судового розгляду встановено, що ОСОБА_1 звернувся до президента НААН України з письмовою заявою про звільнення його за угодою сторін 31 березня 2021 року. Отже ОСОБА_1 власноручно написав заяву, в якій виразив своє бажання бути звільнений та зазначив конкретну дату звільнення. В свою чергу президент НААН України прийняв пропозицію працівника та видав наказ про звільнення останнього в обумовлену сторонами дату. В ході судового розгляду з досліджених документів не встановлено тиску з боку керівництва щодо написання поданої ОСОБА_1 заяви. З факсограми слідує, що ОСОБА_1 був викликаний до Президії з робочих питань, доказів ж наявності тиску на останнього з боку ОСОБА_3 , який взагалі не уповноважений звільняти осіб, не встановлено. ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу тиску на нього не звертався. Також не встановоено в ході судового розгляду, що останнього було введено в оману, оскільки як слідує з наданої копії трудової книжки займана позивачем посада є не першою, на якій він працював, та раніше він також звільнявся за угодою сторін, а отже добре ознайомлений з порядком такого звільнення.

Судом не встановлено, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору за зазначеною підставою, наступна зміна власного рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем (без його згоди на таку зміну). При тому, що роботодавець не погодився на анулювання раніше досягнутої домовленості.

Звільнення позивача здійснено відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України на підставі поданої ОСОБА_1 власноручно написаної заяви, у якій останній чітко визначив підставу звільнення - за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин - 31 березня 2021 року.

Щодо доводів позову, що президент НААН України не має повноважень звільняти керівників дослідних господарств, суд зважає на наступне.

Відповідно до п.1.1 Статуту ДП ЧГ «Чернігівське» це підприємство, яке засноване на основі державної власності та перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. ( том 1 а.с.121) Відповідних письмових доказів про передачу даного підприємства в управління іншому органу суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Національна академія наук, галузеві академії наук, яким державне майно передано у безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені п.1,3-11,14,15,18-38 ст.6 цього Закону, за винятком повноважень, що стосуються утворення господарських структур.

Згідно з п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Саме на підставі зазначеного Закону НААН України було видано наказ № 185 від 09.11.2017 про приведення у відповідність до законодавства України статутів наукових установ та державних підприємств мережі НААН.

Таким чином наданий статут інституту садівництва НААН України за 2016 рік протирічить зазначеним вище положенням.

ОСОБА_1 був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора наказом від 11.06.2020 та не оскаржував його чинності і не ставив під сумнів його законність.

Щодо звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України).

Аналіз положень частини третьої статті 40 КЗпП України свідчить про те, що закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р (ІІ) 2019 ц справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 40 КЗпП України визнано таким, що відповідають Конституції України ( є конституційними) положення частини 3 статі 40 КЗпП України. У цьому рішенні Конституційний Суд України, зокрема вказав, що положення ч.3 ст.40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення).

В матеріалах справи міститься листок непрацездатності Серії АКА №907102, згідно з яким ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 31 березня по 10 квітня 2021 року, а звільнено його з роботи з 31 березня 2021 року. В подальшому перебував на лікарняному згідно листка непрацездатності серії АЛД №192517 з 12 квітня по 30 квітня 2021 року.

Отже, наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, зважаючи на те, що в листку непрацездатності позивачу зазначено стати до роботи 01 травня 2021 року, цей день є святковим, то датою припинення трудових правовідносин є наступний робочий день 05 травня 2021 року.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс19).

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення іншою особою вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

При цьому, причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Водночас пряма заборона на звільнення у період тимчасової непрацездатності, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, що є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Іншими словами, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як то порушення умов трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.

Законодавство про працю не містить визначення ані вимушеного прогулу, ані оплати за весь час вимушеного прогулу, проте ці терміни неодноразово вживаються у КЗпП України.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; вина роботодавця.

Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні усі чотири вищезазначені умови.

Судом звертається увага на те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Ураховуючи викладене, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У випадку зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 16 грудня 2020 року у справі № 541/1700/17 (провадження № 61-24472св18) та від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17 (провадження № 61-3100св20).

Вищевказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №647/3372/19.

У зв`язку з наведеним відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що судом не встановлено обставин незаконності дій ДП ДГ «Дослідне господарство «Чернігівське» та Національної академії аграрних наук України щодо звільнення ОСОБА_1 , а отже відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди на заявлену суму. Суду не надано належних доказів на підтвердження моральної шкоди, що поніс позивач у зв`язку із звільненням, яке визнано судом законним, а також не встановлено, що лікування позивача та зміна його місця проживання пов`язане з діями зазначених юридичних осіб.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП ДГ "Чернігівське", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної кшоди.

Разом з тим з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р (ІІ) 2019 та висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 слід змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 31 березня 2021 року на 05 травня 2021 року. У зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в частині поновлення на роботі, стягнення середньго заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.12-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.36, 233-235 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» з 31 березня 2021 року на 05 травня 2021 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України.

В задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач: Національна академія аграрних наук України, , місцезнаходження: м.Київ, вул.Михайла Омеляновича-Павленка,9.

Відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, , місцезнаходження: с.Ягідне Чернігівського району та області.

Третя особа: Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України, , місцезнаходження: с.Новосілки Києво - Святошинського району Київської області, вул.Садова,23.

Повний текст рішення складений 23 листопада 2021 року.

Суддя С. М. Майборода