ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1418/19

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/136/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного рішення - 02.01.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг. В обгрунтування посилався на те, що 09.04.2012 між сторонами було укладено угоду № SAMDN1585, відповідно до умов якої позивачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (карта «Універсальна») та картковий рахунок № НОМЕР_2 (карта для виплат). По картковому рахунку № НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн.

25.10.2018 близько 22 год 30 хв на належний йому номер телефону НОМЕР_3 було надіслано смс-повідомлення з одноразовим паролем для входу до аккаунту сервісу «Приват24». Позивач одразу звернувся на цілодобовий телефон підтримки клієнтів відповідача та повідомив про вказаний факт, а через декілька хвилин без його відома SIM-картку з номером НОМЕР_3 , що використовувався як фінансовий телефон, було заблоковано.

25.10.2018 без відома позивача по картковому рахунку № НОМЕР_1 було збільшено кредитний ліміт до 9 000 грн та до 10 000 грн.

Наступного дня позивач звернувся до відділення AT КБ «ПриватБанк», де йому повідомили, що в період із 25 по 26 жовтня 2018 року з карткових рахунків, які перебувають у його користуванні, без його відома відбулось незаконне списання грошових коштів на загальну суму 11 683,08 грн.

Посилається, що списання зазначених коштів з його рахунків відбулось незаконно та з вини саме відповідача, оскільки він нікому дані своїх карток не передавав.

Починаючи з 01.11.2018 відповідач почав щомісячно списувати з карткового рахунку № НОМЕР_1 , який належить позивачу проценти за користування кредитним лімітом за ставкою 3,6 %, страховий платіж за договором страхування кредитного ліміту, пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитом на суму понад 100 грн, які нараховуються на незаконно утворену заборгованість.

Таким чином, банком проводиться незаконне списання коштів, разом з тим 25.10.2018 без відома позивача було оформлено послугу «Миттєва розстрочка» у кількості трьох договорів, а саме: договір № 3626 на суму 2 500 грн, договір № 3627 на суму 2 683, 75 грн та договір № 3629 на суму 3 300 грн. Позивач посилається на недійсність укладення вказаних договорів, оскільки його волевиявлення було відсутнє на таке укладення правочинів, та вони не були спрямовані на реальне настання правових наслідків для сторін.

Про вказані вище факти ОСОБА_1 невідкладно повідомляв відповідача та звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 31.10.2018 Чернігівською місцевою прокуратурою Чернігівської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадження за статтею 190 КК України.

Посилаючись на п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач зазначає, що з відповідача підлягає стягненню на його користь пеня. Крім того, внаслідок протиправної поведінки та неправомірних дій АТ КБ «ПриватБанк» йому було завдано моральної шкоди, яка також підлягає відшкодуванню.

З врахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив:

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на його рахунку № НОМЕР_4 до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно, тобто станом на 23 год. 59 хв. 24.10.2018;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на його рахунку № НОМЕР_5 до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно, тобто станом на 23 год. 59 хв. 24.10.2018;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування по його рахунку № НОМЕР_5 процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що почали нараховуватись після проведення фінансових операцій (транзакцій) у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані після 25.10.2018 по його рахунку № НОМЕР_5 проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися після проведення фінансових операцій (транзакцій) у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно;

- визнати кредитний договір № 3626 від 25.10.2018, кредитний договір № 3627 від 25.10.2018, кредитний договір № 3629 від 25.10.2018, укладені в електронному вигляді між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , недійсними з моменту їх укладення;

- застосувати наслідки недійсності правочинів у вигляді зобов`язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання вказаних правочинів;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню за несанкціоноване списання коштів з рахунків позивача в розмірі 9 613,93 грн;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральну шкоду в розмірі 2 000 грн;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь судові витрати, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом цієї справи.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.12.2019 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що всі операції по карткових рахунках позивача, в тому числі перекази коштів між рахунками, користування сервісом «Миттєва розстрочка» були проведені з правильним веденням логіну і паролю користувача, а також динамічного паролю, який надходив на номер телефону НОМЕР_3 , який вказаний позивачем особисто в анкеті-заяві від 09.04.2012.

Факт використання фінансового номеру телефону позивача без його відому третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 суд вважав недоведеними.

Докази на підтвердження недійсності оспорюваних кредитних договорів № 3626, № 3627 та № 3629 від 25.10.2018 відсутні, а тому і відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності цих правочинів.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що положення статті 1167 Цивільного кодексу України на спірні правовідносини відносини не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні відносини, в той час як правовідносини сторін у справі випливають з договору кредиту.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.12.2019 залишено без змін. З висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог погодився суд апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бовкун В.І., задоволено частково. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою представник позивача ОСОБА_1 - Бовкун В.І. просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.12.2019, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалено у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі заявник посилається, що судом проігноровано висновки Верховного Суду у аналогічних спорах, який зазначає, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю спряв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які безспірно доводять вину позивача у витраті чи розголошенні даних його банківських карток.

Не надано правової оцінки принципу «нульової відповідальності» користувача платіжної картки, та часткового повернення банком коштів позивачу, які були незаконно списані з його рахунків 25.10.2018 на загальну суму 5037 грн, що беззаперечно свідчить про факт визнання банком незаконності фінансових транзакцій по рахунках позивача здійснених 25.10.2018.

Місцевим судом не досліджено інформацію надану мобільним оператором Vodafone стосовно активності номеру мобільного телефону позивача з різних пристроїв в період доби 25.10.2018 та електронної заміни його SIM-карти, за допомогою якого здійснювалась частина незаконних фінансових переказів, інформацію про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000028.

Висновки суду, що всі перекази коштів з одного карткового рахунку на інші та укладення договорів користування сервісом «Миттєва розстрочка» позивачем були проведені через Приват24 з правильним введенням Логіну і Паролю користувача не відповідають фактичним обставинам справи. Заявник зазначає, що він звертався до банку з приводу незаконного списання коштів з його рахунків укладення кредитів з порушенням відповідних строків.

Судом не враховано підстав для відшкодування моральної шкоди передбаченої статтями 4, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та стягненні пені з банку в порядку пункту 37.2 статті 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається на те, що позивачем суду не надано доказів того, що ним було своєчасно повідомлено банк про незаконне використання картки та здійснення переказів, які ним не ініціювалися, а отже, в даному випадку, відповідальність за операції, які проводилися, несе клієнт. Не довів позивач, які саме незаконні дії відповідача були ним здійснені та в чому вони полягали. Всі операції по карткових рахунках позивача за 25.10.2018 були проведені через систему дитанційного обслуговування Приват24 з відповідною ідентифікацією клієнта через проведення аутентифікації та верифікації. Всі перекази коштів з одного карткового рахунку на інші та укладення дистанційних угод по сервісу «Миттєва розстрочка» позивачем по справі були проведені з правильним введенням Логіну і Паролю користувача, а також динамічного паролю, який надходив на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який вказаний ним особисто в Анкеті-заяві від 09.04.2012. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, крім того кримінальним провадженням не встановлено осіб причетних до списання коштів, не встаовлено особу, яка здійснила операцію по здійсненню грошових переказів, не встановлено і вини банку. В обгрунтування відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання правочинів нікчемними АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що при укладенні Договору про надання банківських послуг від 09.04.2012 так і при підключенні кредитної картки «Універсальна» до сервісу «Миттєва розстрочка» 25.10.2018, сторонами була дотримана письмова форма договору у відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України. Щодо нарахування відсотків посилається на укладений договір між сторонами з умовами кредитування та тарифами якого позивач був ознайомлений про що свідчить його підпис в анкеті-заяві. Вимоги позивача щодо стягнення коштів на відшкодуаання моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 09.04.2012 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 90 т. 1).

У відповідності до умов укладеного з банком договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав платіжні картки:

- картку «Для виплат» № НОМЕР_7 , яка була перевипущена (замінена) 24 жовтня 2018 року на картку № НОМЕР_8 , 25.10.2018 на картку № НОМЕР_2 та 10.12.2018 на картку № НОМЕР_9 ;

- картку «Універсальна» № НОМЕР_10 , яка була перевипущена (замінена) 24.10.2018 на картку № НОМЕР_11 та 25.10.2018 на картку № НОМЕР_1 (а.с. 166 т. 1).

25.10.2018 по картці № НОМЕР_1 через Інтернет-банкинг Приват24 було двічі збільшено кредитний ліміт з 2 000 грн до 9 000 грн та до 10 000 грн відповідно та тричі підключено сервіс «Миттєва розстрочка», згідно умов якої надано кредит в розмірі 2 500 грн, 2 683, 75 грн та 3 300 грн.

За період 25 та 26 жовтня 2018 року було здійснено операції з перерахунку грошових коштів між картковими рахунками позивача та сплачено за їх допомогою вартість послуг через сервіс «Portmone».

Всі перекази коштів з одного карткового рахунку на інші та користування сервісом «Миттєва розстрочка» були проведені з правильним веденням логіну і паролю користувача, а також динамічного паролю, який надходив на номер телефону НОМЕР_3 , який вказаний в анкеті-заяві, підписаній 09.04.2012 ОСОБА_1 (а.с. 220 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що всі операції по карткових рахунках позивача, в тому числі перекази коштів між рахунками, користування сервісом «Миттєва розстрочка» були проведені з правильним введенням логіну і паролю користувача, а також динамічного паролю, який надходив на номер телефону НОМЕР_3 , який вказаний позивачем особисто в анкеті-заяві від 09.04.2012.

Факт використання фінансового номеру телефону позивача без його відому третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 суд вважав недоведеними.

Докази на підтвердження недійсності оспорюваних кредитних договорів № 3626, № 3627 та № 3629 від 25.10.2018 відсутні, а тому і відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності цих правочинів.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що положення статті 1167 Цивільного кодексу України на спірні правовідносини відносини не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні відносини, в той час як правовідносини сторін у справі випливають з договору кредиту.

З висновком суду про відмову у задоволенні позову частково не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 18 квітня 2018 року у справі № 190/926/16-ц (провадження № 61-6470св18), від 20 червня 2018 року у справі № 320/1169/16-ц (провадження № 61-9855св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 712/2283/16-ц (провадження 61-11291св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18), від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц (провадження № 61-25606св18), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 676/2792/16-ц (провадження № 61-34233св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 210/245/18-ц (провадження № 61-4352св19), від 05 грудня 2019 року у справі № 168/613/16-ц (провадження № 61-11711св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилався, що спірні фінансові операції в період доби 25 жовтня 2018 року по його банківським рахункам, відкритим в АТ КБ «ПриватБанк», ним не ініціювалися та відповідні кредитні договори не укладалися. Зазначені операції були виконані невстановленими особами, які здійснивши електронну заміну SIM-карти належної позивачу номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , що є фінансовим, отримали доступ до його рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк». Виявивши факт безпідставного списання коштів відповідач невідкладно про нього повідомив банк та звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

На підтвердження доводів позивача в цій частині, ухвалою суду першої інстанції у мобільного оператора Vodafone (ПрАТ «ВФ Україна») було витребувано інформацію про вхідні та вихідні дзвінки, вхід до мережі Інтернет, місцезнаходження, вхідні та вихідні СМС-повідомлення із зазначенням номеру абонента А ( НОМЕР_3 ), абонента Б, дати та часу з`єднання, тривалості, ІМЕІ мобільного телефону, яким користувався абонент А ( НОМЕР_3 ), котрі здійснювалися в період часу з 00.00 год 25 жовтня 2018 року по 23.59 год

26.10.2018 та інформацію, стосовно того, чи видавалась (перевипускалась) нова SIM-карта з номером: НОМЕР_3 , в будь-якому магазині (точці обслуговування абонентів) ПрАТ «ВФ Україна», починаючи з 01.10.2018 по 27.10.2018 (а.с. 154-156 т. 1).

При цьому за повідомленням ПрАТ «ВФ Україна» 25.10.2018 о 04.59 год було здійснено дистанційну заміну SIM-карти абонентського номеру НОМЕР_3 та протягом доби 25.10.2018 зазначений абонентський номер використовувався на трьох різних електронних пристроях з ІМЕІ НОМЕР_12 , ІМЕІ НОМЕР_13 та ІМЕІ НОМЕР_14 (а.с. 224-227 т. 1).

ОСОБА_1 також про вчинення шахрайських дій щодо нього 26 жовтня 2018 року повідомив АТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до відділення банку у м. Чернігові та в цей же день подав відповідну заяву до правоохоронних органів, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000281, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 31 жовтня 2018 року за статтею 190 КК України (а.с. 28, 29, 30, 31 т. 1).

Отже, встановивши такі обставини та за відсутності доказів, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 залишок коштів на його рахунках № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у період з 00.00 год. 25.10.2018 по 23.59 год. 25.10.2018 включно, тобто станом на 23 год. 59 хв. 24.10.2018, за якими закріплювались банківські картки, які були перевипущені, що не заперечувалось сторонами по справі.

Разом з тим, не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування по його рахунку № НОМЕР_5 процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що почали нараховуватись після проведення фінансових операцій (транзакцій) у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані після 25.10.2018 по його рахунку № НОМЕР_5 проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися після проведення фінансових операцій (транзакцій) у період з 00.00 год 25.10.2018 по 23.59 год 25.10.2018 включно, оскільки задоволення вимог в частині відновлення коштів на рахунках позивача за якими закріплювались банківські картки позивача є тією обставиною, яка позбавляє банк підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.04.2012 відсутні умови договору про строки виконання зобов`язання, розмір відсотків за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати «зарплатну картку», про що ним зроблено відповідну позначку (а.с. 90 т. 1).

Не спростовують встановлених обставин по справі заперечення відповідача з посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», як підтвердження правомірності списання коштів з рахунків позивача та додержання вимог статей 207, 215 ЦК України при укладені оспорюваних кредитних договорів, з огляду на те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме додані до відзиву відповідачем умови розумів позивач, ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком договір банківського обслуговування. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Фактично, шляхом вчинення протиправних дій, без дозволу ОСОБА_1 , від його імені, в електронному вигляді, було укладено договори «Миттєва розтрочка», які враховуючи вищезазначені обставини, є недійсним в силу відсутності волевиявлення позивача на вчинення вказаних правочинів.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що з боку ОСОБА_1 було виконані всі необхідні дії щодо попередження банківської установи про шахрайські дії відносно несанкційованих транзакцій з його платіжними картками.

Банком не спростовано, що 25.10.2018 по картці № НОМЕР_1 через Інтернет-банкинг Приват24 було двічі збільшено кредитний ліміт з 2 000 грн до 9 000 грн та до 10 000 грн відповідно та тричі підключено сервіс «Миттєва розстрочка», згідно умов якої надано кредит в розмірі 2 500 грн, 2 683, 75 грн та 3 300 грн.

Отже, безпідставними є посилання, що при укладенні Договору про надання банківських послуг від 09.04.2012 так і при підключенні кредитної картки «Універсальна» до сервісу «Миттєва розстрочка» 25.10.2018, сторонами була дотримана письмова форма договору у відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України.

З врахуванням наведеного, є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 в частині визнання кредитних договорів № НОМЕР_15 , № НОМЕР_16 , № НОМЕР_6 від 25.10.2018 «Миттєва розстрочка» укладений в електронному вигляді між АТ КБ «ПриватБанк» недійсними.

Разом з тим, оскільки вирішено вимоги щодо недійсності правочинів, вимога щодо застосування наслідків недійсності правочинів у вигляді повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання вказаних правочинів є вирішеною враховуючи відновлення залишків коштів на рахунках до того стану, у якому вони були перед виконанням спірних операцій, що також передбачено пунктами 7, 8 розділу VI Положення.

За положеннями ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до п.9 розділу 6 постанови Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, банком не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Позивачем доведено обставини зняття коштів з належних йому рахунків внаслідок здійснення неналежного переказу, отже є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню вимоги щодо стягнення пені за несанкціоноване списання коштів з карткових рахунків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, не погоджується з розрахунком приведеним позивачем, враховуючи повернення коштів частково на рахунок позивача АТ КБ «ПриватБанк», що не заперечувалось сторонами по справі та підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками.

Як вбачається, позивачем здійснено розрахунок згідно виписки наданої відповідачем, а саме 25.10.2018 по рахунку № НОМЕР_4 виходячи з суми 17187,59 грн та по рахунку № НОМЕР_5 - з суми 11683,08 грн, що загалом склало 28870,67 грн, крім того враховано період з 26.10.2010 по 23.09.2019 (а.с. 196 т. 2).

Проте, зазначений розрахунок не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки пеня в розмірі 0,1 відсотка розраховується від суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, а не виходячи з витрат по карті, крім того частина коштів була повернута на рахунок банком, а саме 19.03.2019 - 306,00 грн та 1734,00 грн, 15.05.2019 - 1020,00 грн та 867,00 грн, 31.05.2019 - 940,00 грн та 950,00 грн, що підтверджується даними виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 121-122 т. 2), а також за вирахуванням коштів залишку на рахунку станом на 25.10.2018, а саме які визначені у наведеній виписці, як «- 1335,91»грн.

З врахуванням наведеного для визначення розміру пені слід враховувати з 26.10.2018 по 19.03.2019 - 306,00 грн та 1734,00 грн Х 218 (кількість днів прострочення) Х на 0.1 (пеня у відсотках за кожен день прострочки) = 1,10 грн; 26.10.2018 по 15.05.2019 - 1020,00 грн та 867,00 грн Х 202 (кількість днів прострочення) Х 0.1 (пеня у відсотках за кожен день прострочки) = 1,04 грн; 26.10.2018 по 31.05.2019 - 940,00 грн та 950,00 грн Х 145 (кількість днів прострочення) Х на 0.1 (пеня у відсотках за кожен день прострочки) = 0,81 грн; залишок неповернутої суми на рахунок становить за період з 26.10.2018 по 23.09.2019 5906,08 грн (в межах заявлених вимог згідно уточненої позовної заяви) Х 333 (кількість днів прострочення) Х 0.1 (пеня у відсотках за кожен день прострочки) = 5,39 грн, отже загальна сума до стягнення становить 8,34 грн.

Не ґрунтуються на вимогах закону посилання представника банку, щодо наявності підстав для врахування, що частина зазначених коштів була перерахована на віртуальний рахунок позивача НОМЕР_17 , що підтверджується випискою (а.с. 192 т.с. 1), оскільки законодавчо визначено розрахунок пені від суми неналежного переказу в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, а з врахуванням наведеного, включення позивачем до розрахунку інших платежів, які є складовими кредитних договорів є помилковим, отже вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі на заявлену суму.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди з огляду на те, правовідносини сторін у справі випливають з умов договору кредиту суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), які зводяться до того, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

До відносин, застосовуються положення цивільного, процесуального законодавства та законодавства про захист прав споживачів, який не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи не договірними зобов`язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди або права на відшкодування шкоди в окремих сферах цивільних відносин відповідно до законодавства.

Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок одержання чи припинення послуги або недоліку продукції, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Встановлено порушення банком прав споживача, яке полягало в протиправних діях відповідача, а саме несанкціоноване списання коштів, нарахування неіснуючої заборгованості, отже, зазначеними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду.

Відтак, протиправні дії банку, які виразилися в порушенні прав споживача, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та діяльності, тобто позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, що дає йому право на відшкодування такої шкоди.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір морального відшкодування, з урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності, справедливості, підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 500, 00 грн, тобто задоволенню частково.

За таких обставин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового рішення судом апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції 11622,05 грн пропорційно до задоволених вимог, а саме з врахуванням кількості задоволених немайнових вимог та 5 % від вимог майнового характеру(9613,93 + 2000).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 залишок коштів на його рахунку № НОМЕР_4 до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у період з 00.00 год. 25.10.2018 по 23.59 год. 25.10.2018 включно, тобто станом на 23 год. 59 хв. 24.10.2018.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 залишок коштів на його рахунку № НОМЕР_5 до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у період з 00.00 год. 25.10.2018 по 23.59 год. 25.10.2018 включно, тобто станом на 23 год. 59 хв. 24.10.2018.

Визнати кредитний договір №3626 від 25.10.2018, кредитний договір №3627 від 25.10.2018, кредитний договір №3629 від 25.10.2018 укладений в електронному вигляді між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - недійсними.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за несанкціоноване списання коштів з карткових рахунків в розмірі 8,34 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_18 ) моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 11622.05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.01.2021.

Головуючий Судді :