ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №586/427/21

Номер провадження 22-ц/816/1416/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на заочне рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 липня 2021 року, у складі судді Ситайла О.І., ухвалене у м. Середина-Буда,

в с т а н о в и в :

02 червня 2021 року АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03 березня 2017 року у розмірі 16635,55 грн, станом на 18 травня 2021 року, та 2270 грн судових витрат.

Вимоги мотивовано тим, що 03 березня 2017 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (Платіжної картки), укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов договору відповідачеві було встановлено кредит у сумі 1500 грн зі сплатою 30% річних, щомісячно.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань станом на 18 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 16635 грн 55 коп, з яких: 12659,02 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 342,31 грн - проценти за користування кредитом; 1598,03 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 470,04 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 153,80 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 953,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 461,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Заочним рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 липня 2021 року позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03 березня 2017 року в розмірі 13001 грн 33 коп, що складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та процентів за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» 1774,01 грн судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені, інфляційних витрат, 3% річних на суму простроченого кредиту та на суму нарахованих та не сплачених процентів, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині, стягнути 2270 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Вказує, що повідомленнями про умови кредитування, які було надані позичальнику перед укладенням договору та підписані ним 03 березня 2017 року, визначено форму та вид забезпечення у вигляді пені, яка є неустойкою. Вважає, що підписавши заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу від 03 березня 2017 року, приєднався до договору розміщеного на сайті Банку в редакції від 01 березня 2017 року № 116, а отже прийняв на себе ризик та обов`язок самостійно відстежувати наявність/відсутність повідомлень банку про зміни до Договору на сайті. Факт приєднання ОСОБА_1 до договору комплексного банківського обслуговування не визнано недійсним, він є чинним і підлягає виконанню.

Зазначає, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 16635,55 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що шляхом підписання заяви про приєднання № 990583/211216 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 03 березня 2017 року, між позивачем та відповідачем укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 1500 гривень, який в подальшому за його заявою від 14 березня 2017 року було збільшено до 14500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% (а.с. 6, 7, 8-10).

При цьому сторони передбачили, що вказаний розмір процентів є фіксованим (п. 6.5.1), строк кредитування - 12 місяців з можливим продовженням на той самий строк (а.с. 7).

У п. 6.9 вказаної заяви визначено, що всі інші умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписавши 03 березня 2017 року заяву про приєднання, ОСОБА_1 підтвердив, що він беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї заяви, що розміщена на інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та укладає з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.

У Повідомленні про умови кредитування від 03 березня 2017 року, підписаного у складі заяви про приєднання, сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом. Повернення кредиту та сплату процентів і винагороди відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, при цьому їх розмір та періодичність погашення тіла кредиту визначає самостійно, водночас на дату закінчення строку кредитування має повернути всю суму заборгованості за кредитним договором. Також визначено вид забезпечення у формі пені (а.с. 10).

Наданий банком витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписаний (а.с. 11-21).

Факт видачі відповідачу кредитної картки та користування кредитними коштами підтверджується випискою за картковим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 24-25).

Згідно з розрахунком, наданим АТ «Ощадбанк», станом на 18 травня 2021 року утворилася заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03 березня 2017 року у розмірі 16635 грн 55 коп, з яких: 12659,02 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 342,31 грн - проценти за користування кредитом; 1598,03 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 470,04 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 153,80 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 953,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 461,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 22-23).

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повернув в добровільному порядку отримані від позивача кредитні кошти, а тому права банку підлягають захисту шляхом зобов`язання позичальника повернути суму фактично отриманих коштів у сумі 12659,02 грн та відсотків за користування кредитом у сумі 342,31 грн.

При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені та застосування до боржника відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у порядку ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пенею, штрафом (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки у разі неналежного виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи з метою укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 03 березня 2017 року заповнив та підписав заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

У цій заяві, підписаній сторонами, визначена сума кредиту та процентна ставка, однак відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання, не погоджений її розмір, а наданий банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписано. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ставка пені неодноразово змінювалась самим банком.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 березня 2017 року, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, чинній на день укладення кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача (www.oschadbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Ощадбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 березня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 червня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Договору у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення пені, оскільки відсутні докази про досягнення сторонами домовленості про встановлення такого виду забезпечення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та процентів за користування кредитом, стягнути інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми за несвоєчасне погашення кредиту.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за не можливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами Блоку 3 заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії ()Кредиту, підписаної відповідачем, передбачено порядок та періодичність внесення платежів на повернення кредиту, а саме: клієнт щомісяця здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу (п. 3.7.); проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору (3.6.2) (а.с. 9).

Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, у зв`язку з чим банком нараховані відсотки за несвоєчасну сплату боргу у порядку ст. 625 ЦК України.

Так, за розрахунком АТ «Ощадбанк» станом на 18 травня 2021 року розмір інфляційних витрат від простроченої суми заборгованості за кредитом від 03 березня 2017 року та розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасну сплату процентів по кредиту, становить (а.с. 22-23):

953,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту);

461,09 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом;

470,04 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту);

153,80 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Надані банком розрахунки відповідачем належними і допустимими доказами не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат та 3% річних за порушення виконання зобов`язання, з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог, та зміні в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 56,08% (2038,02 грн (сума задоволених апеляційних вимог) х 100% / 3634,22 грн (сума апеляційних вимог)) та позову на 90,4% (15039,33 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 16635,55 грн (ціна позову)), із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає компенсації 2052,08 грн (2270 грн х 90,4% /100%) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову, та 1909,52 грн (3405 грн х 56,08% / 100%) за апеляційний перегляд справи.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Заочне рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 липня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом та прийняти постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 470 гривень 04 копійки, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 153 гривні 80 копійок, інфляційні витрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 953 гривні 09 копійок, інфляційні витрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 461 гривня 09 копійок, а всього 2038 гривень 02 копійки.

Заочне рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 липня 2021 року в частині відмови у стягненні пені залишити без змін.

Заочне рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 липня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 2052,08 грн гривню компенсації судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 1909 гривень 52 копійки судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

Т.А. Левченко