Постанова

Іменем України

22 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 428/7722/20

провадження № 61-9211св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Луганського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (далі -

ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання») про скасування рішення комісії по розгляду акта про порушення.

Позов обґрунтований тим, що 11 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» укладений договір поставки електричної енергії № 1024.

28 травня 2019 року працівниками Сєвєродонецького РЕМ ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» проведено перевірку будівлі за адресою:

АДРЕСА_1 , яка належить фізичній особі ОСОБА_1 , тобто позивачу. У ході перевірки виявлено порушення підпункту 5 пункту 5.5.5 незазначеного нормативного акту. За результатами перевірки складений акт про порушення від 28 травня 2020 року

№ 005370/15. 01 вересня 2020 року на засіданні комісії Сєвєродонецького РЕМ по розгляду зазначеного акта зобов`язано позивача сплатити 83 602,26 грн у строк

до 01 жовтня 2020 року. Однією з підстав для нарахування збитків відповідач у протоколі від 01 вересня 2020 року № 20 зазначає акт № 4892 проведення експертизи лічильника електроенергії від 14 липня 2020 року, за висновком якого лічильник № 8422174 тип НІК2303АРПЗТ не придатний для подальшої експлуатації. Проте ця експертиза проведена без участі позивача і на момент подачі позову копію експертизи він так і не отримав. Крім того, підтвердження пошкодження приладів обліку, пломб а також фактів втручання в їх роботу здійснюється спеціалізованими організаціями (криміналістичні центри МВС України, Науково-дослідні інститути судових експертиз), які мають право на проведення таких робіт, що зазначено в роз`ясненнях Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 05 серпня 2013 року. Також відповідач незаконно нарахував заборгованість, взявши період у 365 днів, тоді як мав взяти лише 183 дні відповідно до підпункту 1 пункту 8.4.8 ПРРЕЕ.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив скасувати рішення комісії по розгляду акта про порушення Сєвєродонецького РЕМ ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», оформлене у вигляді протоколу від 01 вересня 2020 року № 20.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення комісії по розгляду акта про порушення Сєвєродонецького РЕМ ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», оформлене у вигляді протоколу від 01 вересня 2020 року № 20. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване порушенням процедури розгляду акта про порушення споживачем ОСОБА_1 Правил, оскільки відповідно до абзацу 7 пункту 53 Правил акт про порушення цих Правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення побутового споживача про час і дату засідання комісії.

Постановою Луганського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» задоволено частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2020 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» про скасування рішення комісії по розгляду акта про порушення закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки щодо відповідача - ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» у господарському суді розглядається справа про банкрутство, тому у справах стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного суду від 29 квітня

2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства у правовідносинах, де предметом спору є оскарження рішення електропередавальної організації, сторонами в якому є фізична особа та юридична особа (щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство), а також регулювання відносин між цими суб`єктами Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Обставини, встановлені судами

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» про скасування рішення комісії по розгляду акта про порушення Сєвєродонецького РЕМ ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», оформлене у вигляді протоколу від 01 вересня 2020 року № 20.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18 жовтня 2019 року у справі

№ 913/567/19 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», введено процедуру розпорядження майном боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

18 жовтня 2019 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання».

Згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» до теперішнього часу перебуває в процесі провадження у справі про банкрутство.

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

Частиною першою статті 2 Закону № 2343-XII встановлено, що провадження

у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону № 2343-XII справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Указана норма кореспондується з положеннями пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, яким визначено, що господарським судам підвідомчі справи у всіх майнових спорах з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 30 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом

№ 2343-XII, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства

від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріалами справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилається до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки щодо ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» порушено справу про банкрутство та триває ліквідаційна процедура, отже, розгляд будь-які вимоги до ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» повинно вирішуватися господарським судом у межах справи про банкрутство без порушення нових справ, відповідно до вимог статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності з 21 жовтня 2019 року.

Верховний Суд погоджується з висновкам апеляційного суду, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, адже з моменту порушення щодо відповідача справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства у правовідносинах, де предметом спору є оскарження рішення електропередавальної організації, сторонами в якому є фізична особа та юридична особа (щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство), а також регулювання відносин між цими суб`єктами Правилами роздрібного ринку електричної енергії,Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки як Велика Палата Верховного Суду, так і Верховний Суд уже неодноразово висловлювала правову позицію про необхідність розгляду усіх спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає. Розглядаючи такі спори господарські суди виходять не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 162 ГПК України, а також надають оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано, оскільки наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17,

від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі

№ 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18,

від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

Отже, висновки суду апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги, правильне застосовування норм процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях є очевидним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик