Постанова

Іменем України

19 січня 2021 року

м. Київ

справа № 243/3405/14

провадження № 61-2539св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2018 року у складі судді Мінаєва І. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Санікової О. С., Агєєва О. В., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про виселення.

22 серпня 2014 року позивачем уточнено позовні вимоги, а саме зазначено, що відповідачами за позовом є ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позовна заява мотивована тим, що між банком та ОСОБА_1 16 лютого 2007 року укладено кредитний договір № 94М-07, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у виді кредитної лінії у розмірі 30 000,00 дол. США строком до 15 лютого 2012 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зазначеного зобов`язання сторони уклали договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач не надавала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_1 , тому ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» було письмово повідомлено відповідачів про необхідність звільнити житлове приміщення протягом місяця, однак відповідачі житлове приміщення до теперішнього часу не звільнили.

Посилаючись на статтю 40 Закону України «Про іпотеку», статтю 109 ЖК Української РСР, позивач просив виселити відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з їх неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іпотекодавець придбала квартиру, яка є предметом іпотеки не за рахунок взятих кредитних коштів; відповідачем не надано інше постійне жиле приміщення; виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, не здійснюється до закінчення дії мораторію, що встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували, хто повинен надавати житло у разі виселення, не перевірили чи відсутні вільні приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у районі квартири відповідачів, а відсутність зазначеного житла не є підставою для відмови у позові та захисті права банку; не встановили, чи є квартира єдиним місцем проживання відповідачів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 16 лютого 2007 року укладений кредитний договір № 94М-07, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 30 000,00 дол. США на споживчі потреби, строком до 15 лютого 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки (житлової нерухомості), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв. м, житловою площею 37,6 кв. м.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року у справі № 243/9537/13-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 94М-07 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 лютого 2000 року; у задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено за передчасністю.

12 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про необхідність у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги всім заінтересованим особам, в тому числі ОСОБА_1 , згідно із статтею 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру загальною площею 61,50 кв. м, житловою площею 37,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім`ї та іншими мешканцями.

14 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомлення про звільнення житлового приміщення на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статі 109 ЖК Української РСР протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року. У разі невиконання банк вимушений звернутися до суду із позовом про примусове виселення. Зазначене повідомлення отримано ОСОБА_1 18 березня 2014 року.

Згідно з довідкою про склад сім`ї товариства з обмеженою відповідальністю «Арагорн» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії АВІ № 902003 від 29 лютого 2000 року ОСОБА_1 купила двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 зареєстроване 02 березня 2000 року.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року у справі № 243/9537/13-ц скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у справі № 243/9537/13-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 94М-07, яка станом на 24 вересня 2013 року складається з: 20 924,60 дол. США - заборгованості за кредитом, 23 801,23 дол. США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 16 802,91 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, а всього у розмірі 61 528,74 дол. США, звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 29 лютого 2000 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В. І., зареєстрованим в реєстрі № 1152. В рішенні також зазначено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області від 01 жовтня 2018 року № 29/01-1944 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини встановлено недоцільність надання дозволу на виселення неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з житла.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Зазначений висновок підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Встановивши, що квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана до укладення кредитного договору, тобто кредит було отримано позичальником не для придбання спірного нерухомого майна, переданого в іпотеку банку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з квартири без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК Української РСР.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не з`ясували, хто повинен надавати житло у разі виселення, не перевірили чи відсутні вільні приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у районі квартири відповідачів, а відсутність зазначеного житла не є підставою для відмови у позові та захисті права банку; не встановили, чи є квартира єдиним місцем проживання відповідачів, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Так, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська