Ухвала

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 533/467/20

провадження № 61-15354ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-Інвест-2012» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-Інвест-2012»

(далі - ТОВ «МАГ-Інвест-2012») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області

від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ТОВ «Маг-Інвест-2012» усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 майном шляхом повернення належної їй на праві власності земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства площею 4,2000 га, яка розташована на території Пригарівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ТОВ «Маг-Інвест-2012» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Маг-Інвест-2012» задоволено.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області

від 23 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2021 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою, поданою на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 ЦПК України, в якій просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року і залишити в силі рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 жовтня

2020 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 533/467/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

При цьому, призначаючи справу до судового засідання на певні дату та час з дотриманням вимог щодо строку і порядку відкриття касаційного провадження та розгляду касаційної скарги, Судом і враховувалась низка факторів: необхідність у витребуванні матеріалів справи та часу її надходження, в тому числі з огляду на забезпечення Судом можливості реалізації процесуальних прав сторін, завантаженістю судів.

Так, ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 лютого 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрито.

Вказану ухвалу суду від 04 серпня 2021 року отримано заявником 16 серпня 2021 року.

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 лютого 2021 року, яка подана на підставі пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Вказана касаційна скарга за змістом та підставою касаційного оскарження є новою касаційною скаргою. Так, скаржник зазначила, що, на її думку, у зв`язку із закриттям Верховним Судом касаційного провадження з тих підстав, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, що не є подібними, нею наведені інші підстави касаційного оскарження вказаного судового рішення, зокрема, пославшись на постанову Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 311/4089/15-ц (провадження № 61-4623св18), просила визнати поважними причини пропуску строку на подання касаційної скарги, відкрити касаційне провадження та розглянути її по суті. Також скаржник послалась на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року

у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У касаційній скарзі заявник порушувала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвалу Верховного Суду

від 04 серпня 2021 року про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року отримано 16 серпня 2021 року.

Також заявник зазначала, що первісну касаційну скаргу було подано вчасно. Для підготовки спростування зазначених підстав, викладених в ухвалі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року, витрачено час в межах одного місяця (аналогія для строку подання касаційної скарги).

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року визнано наведені в клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне скарження підстави неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними іншими підставами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірених їх копіях; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У жовтні 2021 року на виконання вимог ухали суду касаційної інстанції

від 21 вересня 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про продовження строку подання касаційної скарги, в якому заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року.

Клопотання про поновлення строку мотивоване тим, що касаційна скарга подана повторно 15 вересня 2021 року, тобто в межах тридцяти днів після отримання ухвали Верховного Суду про закриття касаційного провадження від 04 серпня 2021 року, що є аналогічним вимогам статті 390 ЦПК України.

Колегія суддів, розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Близька за змістом правова позиція щодо застосування частини першої статті 127 ЦПК України є сталою та послідовною, висловленою Верховним Судом неодноразово, про що свідчить судова практика.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрито.

Законодавець надав можливість суду касаційної інстанції закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Ухвала про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України не є розглядом касаційної скарги по суті. При її постановленні вирішуються лише питання дотримання скаржником вимог процесуального закону щодо змісту касаційної скарги, зокрема, щодо зазначення підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку та наведення постанов Верховного Суду, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Касаційний перегляд судових рішень при цьому не здійснюється.

Відповідно, постановлення судом ухвали про закриття касаційного провадження за пунктами 4 та 5 частини першої статті 396 ЦПК України, не є результатом розгляду касаційної скарги та аналогом залишення касаційної скарги особи без задоволення.

Крім того, положення статті 396 ЦПК України не містять застережень щодо неможливості повторного звернення з касаційною скаргою на судові рішення особи, яка вже зверталась з касаційною скаргою на ці ж судові рішення та касаційне провадження за її касаційною скаргою було закрито.

Такі застереження містить, наприклад, частина п`ята статті 398 ЦПК України, якою передбачено, що у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець допускає існування випадків, коли повторне оскарження судових рішень однією і тією ж особою після того як касаційне провадження за її касаційною скаргою було закрито є можливим.

Пунктами 2, 3, 4 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від поданої раніше касаційної скарги цієї ж особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Такої підстави для відмови у відкритті касаційного провадження

як наявність ухвали про закриття касаційного провадження відповідно

до пунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України пункти 2, 3, 4

частини першої статті 394 цього Кодексу не містить. У суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за повторно поданою касаційною скаргою, в якій наведені інші підстави касаційного оскарження, ніж ті, що були визначені при поданні першої касаційної скарги.

Подібний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 05 березня 2021 року у справі № 910/6673/19.

Верховний Суд встановив, що на виконання вимог ухвали суду

від 21 вересня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху, ОСОБА_1 надіслала заяву про усунення недоліків, відповідно до якої надала квитанцію від 08 жовтня 2021 року № 15420 про сплату судового збору у розмірі 1 681,60 грн, а також обґрунтувала підстави пропуску строку на касаційне оскарження тим, що касаційна скарга подається повторно,

в розумний строк після закриття касаційного провадження, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини щодо доступу до правосуддя та уникнення судами надмірного формалізму. Наведені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року надіслано судом - 12 лютого 2021 року; зареєстровано - 12 лютого 2021 року; оприлюднено - 15 лютого 2021 року. Разом з тим, строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 11 лютого 2021 року, встановлений у частині першій статті 390 ЦПК України, з урахуванням вихідних та святкових днів, закінчився 15 березня 2021 року, а касаційну скаргу повторно подано до суду 14 вересня 2021 року, тобто з пропуском цього строку.

Процесуальним законодавством не передбачено, що після закриття касаційного провадження перебіг строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції розпочинається заново. Також не передбачено, що у разі повторного подання нової касаційної скарги, поданої з інших підстав, учасник справи має безумовне право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. У зв`язку з чим доводи заявника, що подання ним касаційної скарги повторно відбулося протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду від 04 серпня 2021 року про закриття касаційного провадження за її касаційною скаргою, тобто у розумний строк, є безпідставними.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 20 квітня 2021 року у справі № 911/2406/18.

Доводи скаржника про те, що після подання першої касаційної скарги не міг ніяк вплинути на термін розгляду касаційної скарги і не міг використати право на касаційне оскарження рішення суду з інших підстав, оскільки інші підстави є взаємовиключними, колегія суддів відхиляє, оскільки скаржник на власний розсуд самостійно обирає, визначає, обґрунтовує підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає імперативності щодо обрання тільки однієї підстави для касаційного оскарження.

При цьому, посилання скаржника на неможливість суду вирішити питання про релеватність заявлених подібних висновків Верховного Суду у подібних справах на етапі вирішення питання про відкриття касаційного провадження за першою поданою касаційною скаргою скаржника не може ставитись йому у вину, визнаються судом непереконливими, оскільки

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», зокрема, змінено положення ЦПК України що регулюють порядок подання касаційної скарги і запроваджено так звані «касаційні фільтри». При цьому, питання подібності/неподібності,

їх критеріїв станом на момент порушення касаційного провадження неодноразово висвітлювалась у постановах Верховного Суду.

Таким чином, постановлення 04 серпня 2021 року Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 533/467/20 жодним чином не впливає на перебіг строку касаційного оскарження.

Закриття касаційного провадження не зумовлює початок відліку нового строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції,

а сама по собі відсутність заборони на повторне оскарження постанови суду апеляційної інстанції до Верховного Суду (після закриття касаційного провадження за первісною касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини 1 статті 396 ЦПК) не вказує на наявність об`єктивних поважних підстав пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.

Отже, в ухвалі від 21 вересня 2021 року у справі № 533/467/20 суд касаційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження

є неповажними.

Інші доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зводяться до внутрішньої організації роботи самого скаржника, зокрема, стосовно визначення скаржником підстав касаційного оскарження судового рішення, які також з огляду на вищевикладені міркування не можуть розцінюватись судом як поважні причини для поновлення строку на касаційне оскарження.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку.

У даному випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали скаржникові реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, не вбачається, а підстави, наведені у клопотанні

про поновлення строку на касаційне оскарження, не є аргументованими

та такими, які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення, а тому визнаються судом неповажними.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що наведені ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 533/467/20, причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 533/467/20 на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скарго ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого

2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Товариства

з обмеженою відповідальністю «МАГ-Інвест-2012» про усунення перешкод

у користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук