Справа № 201/8434/21
Провадження № 2/201/3243/2021
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним та нечинним рішення Наглядової ради Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та нечинним рішення Наглядової ради АТ КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах.

12 серпня 2021 року та 04 жовтня 2021 року (повторно) судом було направлено 2 запити до Відділів обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській та Черкаській областях відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача.

Згідно з відповіддю, яка надійшла до суду 19 жовтня 2021 року, позивач з 10 липня 2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Чигиринського району Черкаської області.

При цьому, 05 жовтня 2021 року представник позивача адвокат Сизонова І.Ю. подала до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви, до якого додала довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою позивач значиться зареєстрованим з 04 жовтня 2021 року.

У позовній заяві позивач просить визнати незаконним та нечинним рішення Наглядової ради АТ КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у вказаній справі, з таких підстав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приписами ч. 1 ст. 1 ЦПК України ЦПК України визначено юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлено порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

У поданому до суду позові ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання незаконним та нечинним рішення Наглядової ради AT КБ «Приватбанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах.

Суд роз`яснює позивачеві, що системний аналіз положень ст. 19 ЦПК України та ст. 20 ГПК України дає підстави вважати, що ці вимоги повинні розглядатися в порядку визначеному ГПК України.

Такий висновок зроблений судом з огляду на те, що саме положеннями ч. 1 ст. 19 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. При цьому варто зазначити, що з урахуванням норм ст. 64 Господарського кодексу України прийняття рішення Наглядовою радою (в даному випадку рішення наглядової ради АТ КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах) є реалізацією права банку самостійно здійснювати господарську діяльність та визначати засади його внутрішньої організації.

Отже, положеннями ч. 1 ст. 19 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. При цьому варто зазначити, що з урахуванням норм ст. 64 Господарського кодексу України прийняття оскаржуваного рішення є реалізацією права банку самостійно здійснювати господарську діяльність та визначати заходи направлені на забезпечення належних умов праці, необхідних для здійснення ними своїх функціональних та посадових обов`язків.

Та обставина, що оскаржуючи рішення Наглядової ради АТ КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих Напрямків Credit Collection у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах, позивач посилається на порушення його трудових прав як співробітника банку, не свідчить про існування спору саме із трудових правовідносин.

В той же час, способом захисту порушених або оспорюваних прав у категоріях спорів, коли позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманий працівник, може бути подання позову про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про поновлення на посаді, визнання незаконним наказу про звільнення, тощо, а не позову про визнання незаконним та нечинним рішення Наглядової ради AT КБ «Приватбанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах.

Таким чином, на вирішення суду фактично переданий спір між працівником банку та Наглядовою радою AT КБ «Приватбанк» щодо порядку здійснення повноважень у сфері управлінської діяльності підприємства.

Розгляд таких спорів судом буде фактичним втручанням в управлінську діяльність акціонерного товариства, що є неприпустимим. При вирішенні питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту суди мають уникати зайвого втручання у внутрішні питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішеннями відповідних органів товариства. А отже, такі спори підлягають вирішенню у позасудовому порядку.

Зазначений висновок підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30.06.2020р. у справі № 317/2777/17.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, а також характер позовних вимог, суддя дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки повинен вирішуватися шляхом подання позову у порядку господарського судочинства до відповідного господарського суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право, зокрема, на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Розгляд справи судом, який має юрисдикції для розгляду позовних вимог є гарантією того, що рішення у відповідній справі за цими вимогами ухвалить належний суд. Отже, не є порушенням права позивача на справедливий суд відмова у відкритті провадження у справі №201/8434/21 з метою розгляду спору судом належної юрисдикції, оскільки вимоги позивача має розглянути той суд, який встановлений для цього законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним та нечинним рішення Наглядової ради Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 25 березня 2021 року в частині ліквідації діючих ОСОБА_2 у складі макрорегіональних управлінь та створення нових підрозділів: Департаментів зі стягнення проблемної заборгованості у макрорегіонах.

Роз`яснити позивачеві право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.С. Наумова