ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 674/1336/17
Провадження № 22-ц/4820/1493/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки-відповідачки ОСОБА_2 ,

відповідачки-позивачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки-позивачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного майна, визнання права власності на спадкове майно та його поділ за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилася спадщина на: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок); квартиру АДРЕСА_2 (далі - квартира); земельну ділянку площею 1,2453 га кадастровий номер :02:002:0285, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (далі - земельна ділянка), майновий пай члена Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» с. Нестерівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, розміром 4 784 грн, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМДН №014552 від 29 вересня 2008 року (далі - майновий пай); Ѕ частки автомобіля «Renault Duster», 2012 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 244 540 грн (далі - автомобіль).

Спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом є його матір, ОСОБА_6 , діти, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , дружина, ОСОБА_3 . Сторони прийняли спадщину в установленому законом порядку, водночас ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки, тому вона має право на ѕ частки спадкового майна.

Наразі, позивачка не може одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки ОСОБА_3 відмовляється надати правовстановлюючі документи на майно. Також ОСОБА_3 відчужила автомобіль, а тому позивачка має право на грошову компенсації вартості ј частки автомобіля у розмірі 61 135 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, ѕ частки майнового паю та стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 61 135 грн грошової компенсації вартості ј частки автомобіля.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим у подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного майна, визнання права власності на спадкове майно та його поділ.

ОСОБА_3 зазначила, що з 2 травня 1993 року вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, а з 20 квітня 2006 року - зареєстрували шлюб.

За час спільного проживання позивачка та ОСОБА_5 набули квартиру та земельну ділянку. Це майно було придбане ними за спільні кошти та належало їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна частки співвласників були рівними. Крім того, за час шлюбу ОСОБА_5 успадкував житловий будинок і майновий пай, які належали йому на праві особистої приватної власності.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частки квартири та Ѕ частки земельної ділянки, а також на житловий будинок і майновий пай, які можуть бути поділені між спадкоємцями.

Враховуючи переважне право позивачки перед іншим спадкоємцем на виділ їй у натурі спільного зі спадкодавцем майна та вартість спадкового майна, позивачці мають бути виділені в натурі квартира, земельна ділянка та майновий пай, а ОСОБА_1 - житловий будинок. При цьому, позивачка повинна сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна у розмірі 2 614 грн 50 коп.

Автомобіль був придбаний позивачкою за кредитні кошти, належав їй на праві особистої приватної власності та був відчужений позивачкою ще за життя спадкодавця, внаслідок чого його не може бути включено до складу спадщини.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд:

встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_5 однією сім`єю з травня 1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати за нею право власності як на частку у спільному майні подружжя на Ѕ частки квартири та Ѕ частки земельної ділянки;

визнати за нею право власності у порядку спадкування на ј частки квартири, ј частки земельної ділянки, ј частки житлового будинку та ј частки майнового паю;

поділити спадщину у натурі, виділивши їй квартиру, земельну ділянку та майновий пай, виділивши ОСОБА_1 житловий будинок, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 2 614 грн 50 коп. грошової компенсації вартості майна.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 19 грудня 2017 року первісний і зустрічний позови об`єднані судом першої інстанції в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: ѕ частки у праві власності на квартиру, ѕ частки у праві власності на земельну ділянку, ѕ частки у праві власності на житловий будинок, ѕ частки у праві власності на майновий пай.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ј частки автомобіля у розмірі 50 985 грн.

В решті первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на: ј частки у праві власності на квартиру, ј частки у праві власності на земельну ділянку, ј частки у праві власності на житловий будинок, ј частки у праві власності на майновий пай.

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, наявність у них спільного бюджету і побуту, існування між ними відносин, притаманних подружжю, не доведено належними та допустимими доказами. Також у період до 1 січня 2004 року чинним законодавством не передбачалася можливість встановлення такого факту.

Квартира, житловий будинок, майновий пай і земельна ділянка належали ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності та увійшли до складу його спадщини. Відтак, за ОСОБА_3 не може бути визнано право власності на Ѕ частки квартири та Ѕ частки земельної ділянки. ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги, на користь якої інші спадкоємці, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , відмовилися від належних їм часток у спадщині, набула право на ѕ частки спадкового майна. Таким чином, ОСОБА_3 належить ј частки у праві власності на спадкове майно.

Автомобіль був придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та належав їм на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_3 здійснила його відчуження на свій розсуд після смерті іншого з подружжя, внаслідок чого з неї на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація вартості ј частки автомобіля.

Частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві спільної власності на спадщину є значними, сторони не висловили згоди на присудження їм грошової компенсації замість їх часток у майні та не внесли відповідні грошові суми на депозитний рахунок суду. Крім того, ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами неподільність нерухомого майна та неможливість спільного володіння і користування сторонами цим майном. Отже, позов ОСОБА_3 про поділ спадщини у натурі є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт проживання з травня 1993 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується зібраними доказами. Крім того, цей факт достовірно встановлений судовими рішеннями в інших цивільних справах і фактично не оспорюється ОСОБА_1 .

За час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 придбали квартиру та земельну ділянку, які належали їм на праві спільної сумісної власності, внаслідок чого частки сторін у спільному майні є рівними, а після смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилася на Ѕ частки квартири та Ѕ частки земельної ділянки.

Автомобіль належав ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності та був відчужений останньою ще за життя спадкодавця, тому суд безпідставно стягнув з неї на користь ОСОБА_1 вартість ј частки автомобіля.

Оскільки кожний із спадкоємців має право на виділ у натурі його частки у спадщині, то суд першої інстанції неправомірно відмовив у позові про поділ майна.

Суд не дав належної оцінки зібраним доказам, не застосував норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку щодо заявлених вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Щодо додаткових доказів

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних про дійсну (ринкову) вартість житлового будинку, квартири та земельної ділянки.

Ці обставини мають значення для правильного вирішення спору, натомість, суд першої інстанції не роз`яснив сторонам право на подання відповідних доказів (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

З метою дотримання принципу змагальності сторін, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти та дослідити звіти про оцінку майна (т. 3 а.с. 111-119), які подані ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду справи.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми ст. 74 СК України, ст. 364, 367 ЦК України, безпідставно застосував положення ст. 365 ЦК України та не дотримався приписів ст.ст. 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є дочками, а ОСОБА_6 - матір`ю ОСОБА_5 .

З травня 1993 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, але не перебували у шлюбі між собою. 20 квітня 2006 року вони зареєстрували шлюб.

За договором купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Григор`євим С.В. (реєстраційний №1967), ОСОБА_8 продав ОСОБА_5 квартиру за 72 000 грн. Платіжним дорученням №148 від 28 грудня 2005 року ОСОБА_5 як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи компенсовано з державного бюджету витрати на самостійне придбання житла у розмірі 71 424 грн.

Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 9 листопада 2007 року №1173/2007-р передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку. На підставі цього розпорядження 1 квітня 2008 року Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області видала ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №972437, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №74.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 квітня та 29 серпня 2008 року, виданими Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою Хмельницької області (реєстраційні №№987, 1698.), ОСОБА_5 успадкував після смерті батька, ОСОБА_9 , житловий будинок і майновий пай.

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля (в кредит) від 11 червня 2012 року ОСОБА_3 придбала автомобіль за 179 650 грн. Протягом 2012-2014 років ОСОБА_3 погасила кредит, а 28 квітня 2017 року - відчужила автомобіль іншій особі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Люзняка О.М. від 11 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Дійсна (ринкова) вартість майна, що увійшло до складу спадщини ОСОБА_5 , становить: квартири - 180 000 грн, житлового будинку - 81 600 грн, земельної ділянки - 84 000 грн, майнового паю - 4 784 грн, автомобіля - 203 940 грн.

а) щодо спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім`єю

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 ЦК України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

До 1 січня 2004 року сімейні відносини регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України, який не містив норм про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу. Тому встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 1 січня 2004 року.

Аналіз указаних норм СК України дає підстави для висновку, що сім`ю можуть створити чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі, однак між ними існують відносини, притаманні подружжю.

Такі відносини характеризуються, зокрема: спільним проживанням, веденням спільного господарства, наявністю у сторін спільного бюджету, проведенням спільних витрат, придбанням майна в інтересах сім`ї, наявністю між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

В суді свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також ОСОБА_3 , яка була допитана як свідок, пояснили, що з травня 1993 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, придбавали разом майно та несли спільні витрати, між ними існували відносини, притаманні подружжю.

Із рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 серпня 1993 року (т. 2 а.с. 62) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 11 січня 1995 року (т. 1 а.с. 85) слідує, що попередній шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_13 був розірваний 24 січня 1994 року.

Згідно довідки Дунаєвецької житлово-експлуатаційної контори від 20 лютого 2003 року №590 (т. 1 а.с. 88) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спільно проживали та були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 .

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у рішенні від 24 березня 1999 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку (т. 1 а.с. 87), встановив, що ОСОБА_5 фактично створив нову сім`ю та проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

Ця обставина також підтверджується листом Дунаєвецького районного кооперативно-державного міжгосподарського будмонтажоб`єднаня «Райагробуд» від 6 квітня 1994 року №10 (т. 1 а.с. 86).

Крім того, факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на 20 лютого 2003 року був встановлений ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 90), якою вирішувалося питання про заміну стягувача в адміністративній справі.

Із абонентських книжок по розрахункам за комунальні послуги (т. 2 а.с. 210) слідує, що протягом 2000-2006 років ОСОБА_5 оплачував послуги з електропостачання та телекомунікаційні послуги, які надавалися до квартири АДРЕСА_3 .

Зібрані докази достовірно та об`єктивно вказують на те, що з 1 січня 2004 року та до реєстрації шлюбу, тобто 20 квітня 2006 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Цю обставину в суді фактично визнала ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_3 в цій частині вимог.

б) щодо спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і особистого майна ОСОБА_5 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», яким ст. 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Ця норма була виключена 13 червня 2012 року Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», яким також доповнено частину першу статті 57 СК України про те, що земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

В силу ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Положення статті 60 СК України визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя чи його спадкоємці вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна, покладається на особу, яка спростовує цю презумпцію.

У свою чергу, майно, придбане одним із подружжя за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю цього подружжя. Також є особистою приватною власність одного з подружжя земельні ділянки, набуті подружжям за час шлюбу в порядку приватизації земель державної або комунальної власності, не в період з 9 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За умови доведеності цього факту набуте особами, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, майно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Зібрані докази вказують на те, що за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу набули квартиру. Не зважаючи на те, що відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_5 компенсовано частину витрат на придбання квартири за рахунок коштів державного бюджету, ця квартира належала ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Суд першої інстанції помилково виходив з того, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_5 .

Крім того, за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набули автомобіль вартістю 179 650 грн. Частина коштів на придбання автомобіля була сплачена ОСОБА_3 за рахунок отриманого кредиту у розмірі 107 790 грн. Оскільки ОСОБА_3 уклала кредитний договір №1/1166253 від 15 червня 2012 року (т. 2 а.с. 135-139) в інтересах сім`ї та погасила кредит за час шлюбу, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що автомобіль є спільною сумісною власність подружжя.

Сторони не спростували презумпцію спільності права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру та автомобіль і не довели, що це майно набуте останніми за особисті кошти.

Твердження ОСОБА_3 про належність автомобіля до її особистої приватної власності не відповідає фактичним обставинам справи.

Встановивши, що земельну ділянку ОСОБА_5 набув за час шлюбу в порядку приватизації землі, а житловий будинок і майновий пай - в порядку спадкування, суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що це майно є особистою приватною власністю ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка набута подружжям за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, не відповідають закону.

в) щодо спадщини ОСОБА_5 .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Із положень ст. 1261 ЦК України слідує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В силу ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.

За відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом. До спадкоємців першої черги за законом відносяться діти, дружина та батьки спадкодавця. Їх частки у спадщині є рівними.

Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. Спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, внаслідок чого частка останнього збільшується за рахунок частки спадкоємця, який відмовився від спадщини.

Зібрані докази вказують на те, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок, Ѕ частки квартири, земельну ділянку, майновий пай, Ѕ частки автомобіля.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як спадкоємці першої черги за законом прийняли цю спадщину в установленому порядку. Натомість, інші спадкоємці цієї ж черги, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Отже, частки сторін у спадщині ОСОБА_5 становлять: ОСОБА_1 - по ѕ частки у праві власності на житловий будинок, земельну ділянку та майновий пай, по ⅜ частки у праві власності на квартиру та автомобіль; ОСОБА_3 - по ј частки у праві власності на житловий будинок, земельну ділянку та майновий пай, по ⅛ частки у праві власності на квартиру та автомобіль.

Суд першої інстанції неправильно визначив частки сторін у спадщині.

г) щодо поділу спадщини в натурі

Частиною 1 статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В силу ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно кільком особам, із визначенням часток кожного із співвласників.

Кожний із співвласників має право на виділ (поділ) у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів (житлового будинку, квартири, земельної ділянки, майнового паю, автомобіля) і не досягли згоди щодо їх поділу.

Враховуючи характеристику об`єктів спадкового майна, розмір часток сторін, їх вартість, а також згоду сторін на поділ спадкового майна в натурі, такий поділ є можливим.

Оскільки ОСОБА_3 розпорядилася автомобілем на власний розсуд і відчужила його після смерті ОСОБА_5 , то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки майна. При цьому суд правомірно дотримався принципу диспозитивності цивільного судочинства та присудив ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ј частки автомобіля у розмірі 50 985 грн.

Водночас суд першої інстанції безпідставно відмовив у зустрічному позові ОСОБА_3 про поділ іншого майна в натурі.

Ухвалюючи рішення суд керувався положеннями як статей 364, 367 ЦК України, так і статті 365 ЦК України, які є взаємовиключними та не можуть бути застосовані одночасно.

Статті 364, 365 та 367 ЦК України містять різні способи захисту прав співвласника майна. Наразі, закон не заперечує можливість поділу майна в натурі між співвласниками (стаття 367 ЦК України) та не обмежує співвласника можливістю поділу лише у спосіб отримання компенсації вартості частки майна чи надання такої компенсації іншому співвласникові (статті 364, 365 ЦК України).

Верховний Суд України неодноразово вказував на неможливість одночасного застосування статей 364 та 365 ЦК України, які є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша з них передбачає право співвласника на виділ в натурі частки із майна, що у спільній частковій власності, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні (див. ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року у справі № 6-6248св09 і від 19 травня 2010 року у справі № 6-23822св09).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 заявила позовну вимогу про поділ спільного спадкового майна в натурі, а не припинення права ОСОБА_1 у цьому майні, та обмежив право вибору позивачем способу захисту свого цивільного права.

Визначаючи порядок поділу спадкового майна між сторонами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1279 ЦК України ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були співвласниками квартири, внаслідок чого остання має переважне право перед ОСОБА_1 на виділ їй у натурі цього майна. Натомість, інше майно, а саме житловий будинок, земельну ділянку, майновий пай слід виділити ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_3 повинна сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна у розмірі 24 904 грн

((180000?3:8)-(81600:4)-(84000:4)-(4784:4)).

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід присудити грошову компенсацію вартості ј частки автомобіля у розмірі 50 985 грн.

Загальна сума грошової компенсації вартості майна склала 75 889 грн (24904+50985).

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши всіх обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції неправильно визначив розмір часток сторін у спадщині, а також необґрунтовано відмовив у зустрічному позові ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину спільного майна та поділ спадщини. У зв`язку з цим, ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Враховуючи встановлену судом вартість спірного майна, ОСОБА_1 заявила первісний позов (вимогу майнового характеру) з ціною 410 323 грн (81600+180000+84000+(4784?3:4)+61135). Цей позов задоволено на 246 273 грн ((81600?3:4)+(180000?3:8)+(84000?3:4)+(4784?3:4)+50985)), а тому ОСОБА_3 повинна відшкодувати ОСОБА_1 2 462 грн 73 коп. судового збору за подання первісного позову (246273?1%).

У свою чергу, ОСОБА_3 заявила зустрічний позов, який містив вимогу немайнового характеру (встановлення факту проживання однією сім`єю) та вимоги майнового характеру (визнання права власності на частину спільного майна, визнання права власності на спадкове майно та його поділ) з ціною 219 596 грн ((180000:2)+(84000:2)+(180000:4)+(84000:4)+(81600:4)+(4784:4)). За подання цього позову ОСОБА_3 не сплатила судовий збір у розмірі 2 835 грн 96 коп. ((1600?0,4)+(219596?1%))

Оскільки зустрічний позов задоволено в частині вимоги немайнового характеру повністю та вимоги майнового характеру на суму 155 096 грн ((180000:2)+(81600:4)+(180000:8)+(84000:4)+(4784:4)), то за подання цього позову судовий збір слід стягнути зі сторін у дохід держави: з ОСОБА_1 - 2 190 грн 96 коп. ((1600?0,4)+(155 096?1%)); з ОСОБА_3 - 645 грн (2835,96-2190,96).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 6 477 грн. З огляду на те, що за апеляційною скаргою задоволено позов ОСОБА_3 в частині вимоги немайнової повністю та вимоги майнового характеру на суму 200 096 грн ((180000:2)+(180000?3:8)+(81600:4)+(84000:4)+(4784:4)), то ОСОБА_1 має відшкодувати ОСОБА_3 3 961 грн 44 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (((1600?0,4)+(200 096?1%))?150%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 1 січня 2004 року до 20 квітня 2006 року.

Визнати право власності ОСОБА_3 на Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), як на частку у спільному майні подружжя.

Визнати право власності ОСОБА_1 на спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , зокрема, на:

- ѕ частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1397731), який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2008 року, виданого Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою Хмельницької області (зареєстровано в реєстрі за №987);

- ⅜ частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 13406944), яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Григор`євим Сергієм Володимировичем (зареєстровано в реєстрі за №1967);

- ѕ частки земельної ділянки площею 1,2453 га (кадастровий номер :02:002:0285), розташованої на території колишньої Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №972437, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №74;

- ѕ частки майнового паю члена Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» села Нестерівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, розміром 4 784 грн (або 0,128% загальної вартості майна пайового фонду підприємства), який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМДН №014552 від 29 вересня 2008 року.

Визнати право власності ОСОБА_3 на спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , зокрема, на:

- ј частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1397731), який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2008 року, виданого Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою Хмельницької області (зареєстровано в реєстрі за №987);

- ⅛ частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 13406944), яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Григор`євим Сергієм Володимировичем (зареєстровано в реєстрі за №1967);

- ј частки земельної ділянки площею 1,2453 га (кадастровий номер :02:002:0285), розташованої на території колишньої Нестеровецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №972437, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №74;

- ј частки майнового паю члена Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» села Нестерівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, розміром 4 784 грн (або 0,128% загальної вартості майна пайового фонду підприємства), який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМДН №014552 від 29 вересня 2008 року.

Поділити спадкове майно між сторонами, виділивши в натурі:

- ОСОБА_3 - квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 13406944);

- ОСОБА_1 - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1397731); земельну ділянку площею 1,2453 га (кадастровий номер :02:002:0285), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майновий пай члена Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» села Нестерівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, розміром 4 784 грн (або 0,128% загальної вартості майна пайового фонду підприємства).

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) 75 889 гривень грошової компенсації вартості майна.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) 3 689 гривень 67 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) на користь держави (отримувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/ Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, р/р UA0022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 645 гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Сосна О.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39