Справа №345/4564/20
Провадження № 2/345/112/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_5 . Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.02.1988 року, за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_5 , було зареєстровано право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Ще за життя, 20.10.1998 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці своїй дочці ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В даний час позивач звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори за оформленням та видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 .

Однак постановою нотаріуса від 09.06.2020 року позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 не можливо, так як у свідоцтві про право власності на жилий будино по АДРЕСА_1 від 15.02.1988 р. зазначено, що житловий будинок належить членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності і не визначено частки кожного члена колгоспного двору.

В позасудовому порядку вона не має можливості визнати за собою право власності на спадкове домоволодіння, тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судове засідання позивача подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнають, не заперечують проти задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивачки ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.02.1988 року, за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_5 , було зареєстровано право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.7).

20.10.1998 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки № 796 від 09.12.2020 року, яка видана виконкомом Голинської сільської ради, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 і в склад її сім`ї входять: чоловік ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 , зять ОСОБА_6 , внук ОСОБА_7 , внучка ОСОБА_7 (а.с.9).

Постановою нотаріуса від 09.06.2020 року позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 не можливо, так як у свідоцтві про право власності на жилий будино по АДРЕСА_1 від 15.02.1988 р. зазначено, що житловий будинок належить членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності і не визначено частки кожного члена колгоспного двору (а.с.4).

Відповідно до статей 120,123 ЦК УРСР (1963р.) майно колгоспного двору безпосередньо належить його членам на праві сумісної власності, кожний з них має рівну частку. Разом з тим, суд вважає, що виділити частки у спільній сумісній власності на домоволодіння неможливо у звязку із смертю спадкодавця.

На момент відкриття спадщини цивільні правовідносини сторін були врегульовані Цивільним кодексом УРСР в редакції 1963 р.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідачі по справі чоловік позивачкм ОСОБА_1 , дочки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від прийняття спадщини відмовилися в користь позивачки, про що подали до суду заяви.

Виходяич з вищенаведеного, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 120,123, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.1218, 1223, 1258 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: в цілому на будинковолодіння, яке знаходяться по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право влсаності на жилий будинок від 15.02.1988 року, виданого на ім`я « ОСОБА_8 ».

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: