Номер провадження: 22-ц/813/6369/21
Номер справи місцевого суду: 496/5446/20
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про продовження обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви.

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .

Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що зареєстрований шлюб між сторонами було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року по справі 496/2359/19. Після розлучення ОСОБА_1 неодноразово застосовував фізичну силу до заявниці, висловлював образи нецензурною лайкою, завдавав заявниці тілесні ушкодження, внаслідок чого ОСОБА_2 неодноразово викликала органи поліції, крім того колишній чоловік продовжував проживати у будинку, що належить заявниці та чинив перешкоди заявниці у користуванні житловим будинком. На теперішній час кримінальні провадження відносно ОСОБА_1 не закриті та досудове провадження триває. Крім того, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Рішенням Біляївським районним судом Одеської області від 09.04.2020 року по справі 496/1340/20, яке набрало законної сили, відносно ОСОБА_1 було вже видано обмежувальний припис, але він продовжує здійснювати психологічний тиск на заявника шляхом погроз, та, крім того, здійснює перешкоди у користуванні будинком, змінює та ламає замки, пошкодив засоби обліку електро та теплоенергії. Таким чином, навіть після прийняття вищевказаного рішення ОСОБА_1 продовжує вчиняти протиправні дії по відношенню до заявниці та її майна, тобто на теперішній час існує обґрунтовані підозри того, що вона буде перебувати у небезпеці після закінчення дії вищезазначеного рішення суду, отже є великий ризик продовження вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно заявниці та можливість настання невідворотних наслідків для стану її здоров`я та життя, у зв`язку з чим звернулась до суду з відповідною заявою.

Позиція заінтересованої особи у суді першої інстанції.

Заінтересована особа, ОСОБА_1 та його представник, ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви про продовження обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 та зазначали, що свідчення заявниці є неправдивими та не мають жодного доказу на підтвердження викладеного у заяві. Крім того, ОСОБА_1 наголошував, що жодного насильства з його сторони ні під час дії обмежувального припису, ні після його закінчення, щодо заявниці не відбулося, а тому просить у задоволенні заяви відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису задоволено. Продовжено дію обмежувального припису щодо ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: усунено перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_2 з боку кривдника ОСОБА_1 ; усунено перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_2 з боку кривдника ОСОБА_1 ; заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , а також за місцем мешкання батьків ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_2 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) обмежувальний припис, який був встановлений рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року, ОСОБА_1 сумлінно виконав;

2) докази, які надані ОСОБА_2 до заяви про продовження дії обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджують необхідність продовження обмеження, зазначених у рішенні суду першої інстанції, а ОСОБА_1 не вчиняє та не має наміру вчиняти відносно ОСОБА_2 протиправні дії.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що наразі кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України триває, що підтверджується копіями судових рішень.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо вжиття заходів з приводу протиправних дій (домашнього насильства) ОСОБА_1 , що підтверджується:

1) актом обстеження проживання в будинку (квартири) за адресою АДРЕСА_1 від 13.09.2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 , не може потрапити до власної оселі в зв`язку з тим, що замки на дверях замінені;

2) протоколом прийняття заяви від гр. ОСОБА_2 інспектором СРПП Усатівського ВП Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 18.09.2020 року, пояснень ОСОБА_2 від 18.09.2020 року щодо невиконання рішення Одеського апеляційного суду від 15.07.2020 року, а саме погроз в адресу ОСОБА_2 та її батьків фізичною розправою в присутності свідків;

3) протоколом прийняття заяви від гр. ОСОБА_2 інспектором СРПП Усатівського ВП Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 03.10.2020 року, пояснень ОСОБА_2 від 03.10.2020 року інспектору СРПП Усатівського ВП Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області, витягом із ЄРДР (кримінальне провадження №0000871) підтверджується, що за заявою ОСОБА_2 від 26.12.2019 року, внесені відомості до ЄРДР про нанесення їй легких тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 (ч.1 ст. 125 КК України), згідно із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №30689 виданої лікарем Одеської обласної клінічної лікарні нейрохірургічного відділення м. Одесса, вбачається, що ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКБ с 26.12.2019 року по 31.12.2019 року з діагнозом струс головного мозку, численні забої, синці голови, забій правої кисті, закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків; астено-невротичний синдром.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року по справі №496/1340/20 заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - задоволено частково та видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_1 , уродженця м. Беслан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 із наступними заходами тимчасового обмеження:

-усуненням перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_2 з боку кривдника ОСОБА_1 ;

-усуненням перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_2 з боку кривдника ОСОБА_1 ;

-забороною ОСОБА_1 наближатися на відстань 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , а також за місцем мешкання батьків ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 ;

- забороною ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_2 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В решті вимог заяви відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Врони А.В. - залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2020 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення; видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_1 , уродженця м. Беслан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року - залишено без змін.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 року (далі - Закон України №2229-VIII від 07.12.2017 року) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (ч.5 ст. 26 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Разом з тим, відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для продовження обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таким чином, оцінивши ризики, які полягають в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, фактори небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, з урахуванням наданих в судовому засіданні пояснень сторін та їх представників, з`ясувавши обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису.

Разом з тим, вирішуючи питання в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції правильно послався на таке.

Обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 є заходом тимчасового обмеження прав, що не свідчить про позбавлення останнього житла.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (до ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України).

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, суд враховує критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження прав ОСОБА_1 , з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису, та його продовження, у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Так, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно заявниці ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що підстави, які брав до уваги суд під час видання обмежувального припису щодо ОСОБА_1 продовжують існувати.

Враховуючи те, що заявниця ОСОБА_2 , звернулася до відповідних державних органів Україна за захистом від домашнього насильства, та на даний час є ознаки його вчинення, які не можуть бути поза розумним сумнівом спростовані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 потребує захисту, а отже, для недопущення порушення права заявниці, гарантованого ст. 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя), враховуючи, що існують ризики продовження та повторення конфліктів між сторонами, що мають ознаки домашнього насильства, з метою захисту прав ОСОБА_2 , від насильства в сім`ї, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне продовжити дію обмежувального припису щодо ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до витягу з ЄРДР (номер кримінального провадження 0000120, дата реєстрації провадження 01.10.2020р.) вбачається, що 01 жовтня 2020 року до чергової частини Усатівського ВП надійшла заява ОСОБА_2 з ухвалою суду про реєстрацію заяви відповідно до вимог ст. 214 КПК України про те, що 08 вересня 2020 року її чоловік ОСОБА_1 , порушуючи припис суду, проник до їх спільного житла за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Крім того, у матеріалах справи наявні відповіді від Усатівського ВП Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області від 24.11.2020р., що свідчить про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України, триває.

Також це підтверджується низкою судових рішень у вищевказаному кримінальному провадженні, які наявні у матеріалах справи.

Матеріали справи також містять листування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у месенджері Viber, що також підтверджує факт порушення ОСОБА_1 обмежувального припису, встановленого рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року по справі №496/1340/20.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк