Справа № 276/1811/21
Провадження №2-з/369/81/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі судді Янченка А.В., вивчивши матеріали заяви адвоката Топалової Олени Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Топалова О.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви.

Вимоги заяви обґрунтувала тим що, заявниця ОСОБА_1 має намір, у встановлені ч. 4 ст. 152 ЦПК України строки звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.

Незважаючи на те, що спір є немайновим (оспорювання правочинів), заявниця вважає, що у даному випадку буде зачіпатись її право майно (об`єкти оспорюваних договорів), оскільки вона являється співвласником Ѕ частини вказаних земельних ділянок та це майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі вказаних оспорюваних правочинів.

Як зазначає заявниця, під час спільного проживання однією сім`єю, що встановлено рішенням суду, заявниця та ОСОБА_2 придбали у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме, земельні ділянки. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_2 .

Згодом, 16.10.2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області вказані земельні ділянки було визнано об`єктами права спільної сумісної власності заявниці та ОСОБА_2 , в порядку поділу майна визнано за кожним право власності на Ѕ частини земельних ділянок.

Однак, після прийняття рішення судом першої інстанції, в період, коли судове рішення ще не набрало законної сили, ОСОБА_2 без відома та згоди заявниці відчужив вказане майно за договорами дарування на користь ОСОБА_3 .

Отже, після набрання вказаним рішенням суду законної сили, заявниця була позбавлена можливості виконати це рішення суду та зареєструвати за собою право власності на належне їй майно.

Так, в жовтні 2021 року, заявниці було відмовлено в реєстрації права власності на тих підставах, що власником майна, який вказаний в рішенні суду від 16.01.2017 року являється не ОСОБА_2 , а інша особа.

З цього часу, заявниця довідалась про те, що ОСОБА_2 розпорядився належним їй майном без її згоди та на підставі договорів дарування від 18.03.2017 року право власності на належні їй Ѕ частини земельних ділянок перейшло до гр.. ОСОБА_3 .

Тому заявниця просить суд вжити заходи забезпечення позову, до подання позовної заяви шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:004:5001, площею 0,1001 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24 та відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісне, кадастровий номер: :03:004:5000, площею 0,0199 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24.

Вважає дані обставини достатніми для задоволення заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. Доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження зазначеного нерухомого майна, а саме зазначених в заяві земельних ділянок за вказаною вище адресою, суду не надано, а тому самі лише твердження заявниці про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Топалової Олени Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 22.11.2021 року

Суддя А.В. Янченко