ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1717/21 Справа № 213/3277/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 05 листопада 2020 року- допущена описка,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 представник позивача адвокат Меланчук І.В. звернувся в суд в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику у разі ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач, працюючи з 27.01.1984 по 05.12.1984 на посаді агломератника; з 05.12.1984 по 22.12.1987 на посаді дозувальника гарячого повернення агломераційного цеху; з 22.12.1987 по 21.01.1993 на посаді агломератника агломераційного цеху Криворізького Південного гірничо-збагачувального комбінату (правонаступником якого є відповідач), підпадав під дію виробничого шуму, що перевищував гранично допустимий рівень через недосконалість робочих місць.

У зв`язку із шкідливими умовами праці, з вини відповідача, позивач отримав хронічне професійне захворювання, яке встановлено ДУ «Український НДІ промислової медицини»: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), що вказано в акті №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 травня 2007 року. В п.17 акту причиною виникнення захворювання є шум, що перевищував гранично допустимий рівень.

31 травня 2007 року ОСОБА_2 , вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 10% по туговухості з 29 травня 2007 року безстроково.

Внаслідок професійного захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває періодичний головний біль, шум в голові. Зниження слуху істотно перешкоджає його можливостям спілкуватися з оточуючими. Больові відчуття турбують позивача і в нічний час, що порушує його сон, що в свою чергу призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття, особливостями лікування та необхідністю лікарського спостереження, вживання лікарських засобів.

Наявність негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів, необхідність лікування, необхідність нераціонально витрачати свій час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя та вказує на відсутність у позивача можливості реалізовувати свої звички та бажання, повноцінно працювати, і як наслідок, відображається на погіршенні матеріального становища, неможливістю в достатній мірі утримувати сім`ю, призводить до зниження якості життя, що завдає йому моральної шкоди.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 94460 грн, які просив стягнути з відповідача без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 100 (сто) грн 00 коп.

Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка втрата професійної працездатності в ступені 10% без встановлення групи інвалідності, безстроково з 29.05.2007 року

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійновідчуває фізичний біль, позивач вимушений регулярно проходити тривале медичне лікування, професійне захворювання призводить до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності.

Зазначені обставини переконливо доводять, що вже протягом 13 років життя позивача переповнене страждань, він потребує систематичного лікування, постійно біль, обґрунтовану важкістю самопочуття, а негативна динаміка розвитку професійних захворювань призводить до суттєвого обмеження можливостей організму, порушення його функцій, що як наслідок призвело до втрати позивачем охоронюваного блага - здоров`я, істотно знизило якість його життя, призвело до втрати блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, забезпечувати сім`ю, радіти життю, а також істотно знизило активність життя останнього.

Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.

У відзив на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач АТ «ПІВДГЗК» просить відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 27 січня 1984 він був прийнятий агломератником в агломераційний цех Криворізького Південного гірничо-збагачувального комбінату. 05.12.1984 переведений дозувальником гарячого повернення агломераційного цеху; з 22.12.1987 переведений агломератником агломераційного цеху. 21 січня 1993 року позивача звільнено у зв`язку з переведенням на НКГЗК.

З 22 січня 1993 року позивач працював в Ново-криворізькому гірничозбагачувальному комбінаті, який 01 грудня 1996 року реорганізовано в Криворізький державний гірничо-збагачувальний комбінат «Криворіжсталь». Останнє з 08.04.2004 року перетворено на відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», з 12.01.2006 перетворено на відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг». 28 квітня 2007 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.17-22).

В період з 09 січня 2007 року по 26 січня 2007 року позивач перебував на стаціонарному обстеженні в Клініці Українського НДІ промислової медицини, у зв`язку із скаргами на періодичний головний біль, зниження слуху, шум у вухах, зниження розбірливості мови (а.с.15-16).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10 травня 2007 року, на підприємстві ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), яке встановлено Українським НДІ промислової медицини 12 квітня 2007 року. У пункті 12 Акту зазначено, що загальний стаж позивача складає 32 роки 4 місяці, стаж в умовах впливу шкідливих факторів 21 рік 4 місяці.

Відповідно до п.13 Акту умови та характер праці відносяться до ІІІ кл. 3 ст. шкідливості згідно атестації робочого місця виконаної на підприємстві в 2004 році.

У пунктах 16, 17 вказаного Акту вказано, що професійне захворювання позивача виникло за таких обставин: ПівдГЗК агломераційний цех з січня 1984 року по грудень 1984 року агломератник, з грудня 1984 року по грудень 1987 року дозувальник гарячого повернення, з грудня 1987 року по січень 1993 року агломератник; НКГЗК, дробарка фабрика №3: з січня 1993 року по листопад 1996 року слюсар з ремонту устаткування, слюсар з ремонту підземного устаткування в кар`єрі, слюсар-ремонтник з ремонту підземного устаткування в кар`єрі, слюсар-ремонтник дробарної фабрики №3; КДГМК «Криворіжсталь», ГЗК: з листопада 1996 року по лютий 2002 року слюсар-ремонтник дробарної фабрики №3; ВАТ «Криворіжсталь», РУ ГЗК: з лютого 2002 року по червень 2005 року електрогазозварник 5 роз. дробарної фабрики №3. Протягом зазначеного стажу підпадав під шкідливу дію виробничого шуму, що перевищував ГДР через недосконалість робочих місць. Шум, що перевищував ГДР визнано причиною професійного захворювання (а.с.11-14).

При первинному огляді МСЕК 31 травня 2007 року ОСОБА_1 встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності з 29 травня 2007 року безстроково. Потребує медикаментозного лікування (а.с.9-10).

Пільговий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 8 років 11 міс. 24 дні, що видно із довідки №132 від 17.09.2020, наданої АТ «ПІВДГЗК».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача (протягом 8 років 11 місяців 24 днів), і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI ( 3988-17 ) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку і професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Отже, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди внаслідок отриманого ОСОБА_1 професійного захворювання, є правильним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи обставини справи, тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах праці -21 рік 4 місяця, з яких 8 років 11 місяців 24 дні на підприємстві відповідача, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності - 10% - безстроково, вперше з 29.05.2007 року, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, беручи до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 10000 грн. до 30 000 грн., відповідно, збільшивши суму судового збору зі 100 грн. до 840,80 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 30 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом у вересні 2020 року, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 1, пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характера фізичною особою ставка судового збору становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року становив 2102 грн., отже, позивач при подачі позову, як би не мав пільги, повинен був сплатити судовий збір в розмірі не меншому ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840,80 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позов ОСОБА_1 на суму 10000 грн., стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 100 грн. чим допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції у цій частині з наведених вищі підстав також підлягає зміні, оскільки стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір не менше 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 10 000 (десяти тисяч) грн. до 30 000 (тридцяти тисяч) грн., відповідно, збільшивши суму судового збору зі 100 грн. (ста гривень) до 840,80 грн. (вісімсот сорока гривень вісімдесяти копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: