ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8440/21 Справа № 210/1/21 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
УХВАЛА

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Колесової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України у м.Кривому Розі про відшкодування шкоди, завданої очевидними незаконними ухвалами суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є. у справі № 210/823/18, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Держави Україна в особі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі про відшкодування шкоди, завданої очевидними незаконними ухвалами суддів Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є. у справі № 210/823/18.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися не те, що суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. винесено очевидну незаконну ухвалу від 04 листопада 2020 року у справі №210/823/18 про відмову про відвід судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченка В.Є. та суддею Сільченком В.Є. також винесено очевидну незаконну ухвалу від 28 грудня 2020 року у справі № 210/823/18 про відмову про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступака С.В. у справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні. Винесення вказаних ухвал суддями Вікторович В.Ю. та ОСОБА_3 завдали їм моральної шкоди, яка має бути відшкодована державою у відповідності до ст. 56 Конституції України. Позивачі також посилались на ст.ст.22, 23, 280 та 1174 ЦК України. Позов позивачами подано за місцем заподіяння шкоди до відповідача Держави Україна в особі Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у місті Кривий Ріг на їх користь по 36 000 грн. кожному, що в загалом становлять 72 000 грн. моральної шкоди, завданої їм очевидними незаконними ухвалами/рішеннями/ від 04 листопада 2020 року та 28 грудня 2020 року, які постановлені суддями Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та ОСОБА_3 .

Рішенням Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі про відшкодування шкоди, завданої очевидними незаконними ухвалами суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є. у справі № 210/823/18.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду від 08 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та257 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається 29 липня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою щодо безпідставного та грубого порушення кримінального процесуального кодексу та неналежного розгляду Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скарги від них, як потерпілих на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000024 від 26 березня 2013 року (а.с.5).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченка В.Є. ( а.с.8).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року потерпілому у кримінальному провадженні №0000024 від 26 березня 2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступака С.В. ( а.с.13).

Зазначені вище ухвали винесені слідчими суддями Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є., які розглядали заяви про відводи в рамках кримінального провадження № 0000024 від 26 березня 2013 року, в якому позивачі мають статус потерпілих.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у місті Кривий Ріг на їх користь по 36 000 грн. кожному, що в загалом становлять 72 000 грн. моральної шкоди, завданої їм очевидними незаконними вказаними ухвалами від 04 листопада 2020 року та від 28 грудня 2020 року про відмову у відводі судді, які постановлені суддями Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є., з підстав, передбачених ст.1174 ЦК України (а.с.1-5).

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Таким чином, ст. ст.1174 ЦК України передбачено відшкодування шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч.11 ст. 49 Закону України Про судоустрій і статус суддів за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), N 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення ст.ст. 1174, 1176 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Слід зазначити, доказів щодо встановлення у визначеному законом порядку незаконності дій чи бездіяльністю суду, судді щодо винесення ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про відмову у відводі судді та ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року про відмову у відводі судді, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та розглянув справу в порядку цивільного судочинства у порушення норм процесуального права.

За таких обставин, враховуючи викладене рішення Саксаганського районного суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року слід скасувати та провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави України, в особі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі про відшкодування шкоди, завданої очевидними незаконними ухвалами суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю. та Сільченко В.Є. у справі № 210/823/18 скасувати.

Провадження у справі - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова