Єдиний унікальний номер 233/3984/20
Номер провадження 22-ц/804/314/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Азевича В.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2020 року (головуючий у суді першої інстанції Наумик О.О.), -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 25 серпня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» - Банк висловило вимогу про стягнення з позичальника ОСОБА_1 грошей через неналежне виконання умов кредитного договору за період з 03 серпня 2008 року по 26 січня 2009 року та з 01 березня 2009 року по 12 травня 2020 року в розмірі 94210,56грн, з яких 80089,79грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 14120,77грн. Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань взятих на підставі кредитного договору від 03 серпня 2007 року згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2009 року яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2020 року в позові Банку відмовлено. На думку суду позивачем в судовому засіданні не підтверджені обставини щодо невиконання рішення суду і прострочення грошового зобов`язання та виникнення у позивача права на стягнення коштів за статтею 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що Банком надана виписка з рахунку із якої вбачається що останній платіж позичальник здійснив 31 липня 2009 року та відповідач який не звільнений від обов`язку доказування не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження виконання зобов`язань за договором.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності представника Банку від якого надійшло клопотання про розгляд справи без нього, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

03 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DO0FGA00000049 про надання 49500,00грн на період по 02 серпня 2017 року із сплатою 1,17% на місяць /а.с.12-16/.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2009 року задоволено позов Банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO0FGA00000049 від 03 серпня 2007 року в розмірі 43898,59грн звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 /а.с.76-77/.

Розрахунок наданий Банком містить відомості про індекс інфляції за період з 01 березня 2009 року по квітень 2020 року та інфляційні витрати у розмірі 80089,79грн, а також розрахунок 3% річних від простроченої суми в сумі 14120,77грн /а.с.46-49/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що Банк не довів своїх вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позовні вимоги щодо стягнення коштів за статтею 625 ЦК України Банк обґрунтовував саме тривалим невиконанням рішення суду яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб визначений законом або договором.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних позивач обрав спосіб захисту визначений статтею 625 ЦК України.

Однак для застосування положень наведеної норми обов`язковим є підтвердження обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо виникнення у відповідача саме грошового зобов`язання, яким по своїй правовій природі не являється звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обставини щодо реалізації предмету іпотеки не залежать від волі позичальника так як це питання вже було вирішено в рішенні суду, висновки суду ґрунтуються на вимогах закону.

Банк не навів жодних обставин та доказів з приводу того, чи було реалізовано предмет іпотеки та які обставини перешкоджали цьому.

При цьому за змістом статті 625 ЦК України, відповідальність настає в тому випадку коли інше не передбачено договором, в даній справі мало місце погодження з позичальником ОСОБА_1 умов договору з приводу порядку погашення кредитної заборгованості, строку повернення кредиту та відповідальності в разі неналежного виконання взятих за договором зобов`язань.

Вираження волі позичальника відбулось вчиненням певних дій, а саме за позовом Банку згідно іншого рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року з ОСОБА_1 за кредитним договором № DO0FGA00000049 від 03 серпня 2007 року стягнута заборгованість що утворилася станом на 15 липня 2015 року по кредиту 42848,83грн, відсотки в розмірі 86863,96грн, комісію 6300,00грн та пеню в розмірі 136428,47грн.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо невиконання позичальником грошового зобов`язання та наявності правових підстав для застосування відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак заявник жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин що підтверджені в судовому засіданні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості із дотримання положень цивільного процесуального законодавства з`ясувати обставини у справі, оскільки заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права які би призвели до ухвалення незаконного рішення, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Судді: