КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Журавльова Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суд м. Києва від 10 лютого 2021 року про складі судді Журибеди О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 ОСОБА_5 , Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, житлово-експлуатаційна дільниця № 5 Святошинського району м. Києва, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, ЖЕД № 5 Святошинського району м. Києва, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов`язання вчинити дії, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив встановити порядок користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в користування ізольовану кімнату площею 12,7 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 з її двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ізольоване житлове приміщення, яке складається з двох суміжних кімнат площею 18,2 кв.м. та 16,8 кв.м. з балконом; місця загального користування залишити у спільному користуванні позивача та ОСОБА_3 разом з її двома неповнолітніми дітьми; змінити договір найму приміщення на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти окремі договори найму жилого приміщення на спірну квартиру з позивачем та ОСОБА_3 та її двома неповнолітніми дітьми відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Значена квартира буда надана на підставі ордеру від 01.06.1970 р. ОСОБА_6 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_6 (бабуся позивача), її чоловіка ОСОБА_7 , їх синам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батько позивача), які на даний час вже померли.

Зазначено, що спірна квартира не приватизована та відноситься до державного житлового фонду та є житловим фондом що перебуває у комунальній власності територіальної громади Святошинського району м. Києва.

Вказано, що з вини ОСОБА_3 щодо спільного користування спірною квартирою утворилась велика заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг та квартирній платі, оскільки остання не має жодного бажання сплачувати борг та поточні платежі.

Враховуючи, що домовитися з відповідачем щодо порядку користування квартирою не вдається можливим, в зв`язку з чим просить суд визначити порядок користування квартирою.

Рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 01 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 768 грн 40 коп. по сплаті судового збору та 130 грн. поштових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10.02.2021 року в частині зобов`язання Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації укласти договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до встановленого порядку користування квартирою та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в цій частині. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зобов`язуючи Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти договір найму суд не вказав якими діями державна адміністрація порушила права позивача, не вказав на норму права, відповідно до якої така дія повинна бути вчинена.

Вказано, що таке зобов`язання передбачає, що позивачеві було відмовлено в зміні договору найму, проте ні звернення до держадміністрації з таким проханням ні відповідна відмова відсутні.

Крім того, виходячи з положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України такі позовні вимоги підлягають розгляду за Кодексом адміністративного судочинства України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явиляся, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 114 т.2), від скаржника та Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 121, 123 т.2), а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості адвоката Трясун Г.А., колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження заявлених обставин відповідного доказу не долучено, як і не зазначено причин особистої неявки ОСОБА_2 в судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в спірній квартирі АДРЕСА_1 . Зокрема, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано з 20.01.1990 року (а.с.28 т.2), а ОСОБА_3 - з 15.01.1994 року (а.с.9 т.1).

Відповідно до справи, позивач та відповідач з дітьми не є членами однієї сім'ї та є двоюрідними братом і сестрою.

Встановлено, що спірне жиле приміщення складається з трьох житлових кімнат, площею 18,2 кв.м., 12,7 кв.м. та 16,8 кв.м. (а.с.27 т.2).

Жила кімната квартири, площею 12,7 кв.м. є ізольованою, а кімнати площею 18,2 кв.м. та 16,8 кв.м. є суміжними.

Встановлено, що квартира не приватизована й відноситься до державного житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Святошинського району м. Києва.

Відповідно до справи, між сторонами склався порядок користування спірним помешканням й ОСОБА_2 проживає у кімнаті 12,7 кв.м., а відповідач з дітьми користується суміжними кімнатами, площею 18,2 кв.м. та 16,8 кв.м.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами склалися конфліктні відносини, пов`язані з користуванням спірним помешканням, несенням витрат на його утримання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Пунктом першим статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.

За ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення,правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Частина 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.

Статею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Статтею 104 цього Закону передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до справи, визначення порядку користування спірною квартирою не призведе до погіршення житлових умов сторін та буде сприяти уникненню конфліктної ситуації, пов`язаної з питанням оплати житлово-комунальних послуг та користуванням житловим помешканням.

Доводи апеляційної скарги Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про необґрунтованість визначення процесуального становища райдержадміністрації у справі як відповідача з підстав не доведення матеріалами справи порушення прав,свобод чи інтересів позивача не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно ст. 14 ЖК Української РСР виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території області (міста республіканського підпорядкування):

1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30);

2) керують житловим господарством, підпорядкованими підприємствами, установами та організаціями цієї галузі, забезпечують комплексний розвиток житлового господарства;

3) здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18) і забезпечують його схоронність, правильну експлуатацію, капітальний і поточний ремонт;

Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Отже, до компетенції органу виконавчої влади віднесено питання укладення з громадянами окремих договорів найму житлового приміщення, що належить до комунальної власності, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про покладення на компетентний орган - Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію обов`язку щодо укладення з сторонами по справі окремих договорів найму спірного житлового приміщення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи спір, районний суд з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав до задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим подану по справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суд м. Києва від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: