ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8995/21 Справа № 201/4137/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетовська від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 10 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та АТ СК АРКС був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорт «Все включено» № 105650а6д.

08 листопада 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень (автомобіль забезпечений за договором страхування).

За умовами п. 29.12 Договору страхування, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість ремонтних запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках розмір збитків може визначатись на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Відповідно до «умов виплати страхового відшкодування» ремонтні роботи повинні відбуватись на базі СТО за вибором страховика.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача складає 104 799 грн. Визначена кінцева вартість робіт з відновлення ТЗ у розмірі 90 784 грн.36коп.

Разом із цим, незважаючи на розраховану вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивача в розмірі 90 784грн. 36 коп., страховик виконав зобов`язання перед страхувальником частково, та сплатив відшкодування в розмірі 40 446грн.03коп. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена позивачу 25.01.2018р.

З огляду на те, що страховиком безпідставно було зменшене страхове відшкодування на 50 338 грн. 33коп., позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення недоплаченого відшкодування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021р., позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто невиплачене страхове відшкодування у розмірі 50 338 грн. 33коп. Вказане судове рішення відповідачем виконане 27 квітня 2021 року.

Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з відповідача відповідно до п.33.2 Договору страхування №105650а6д від 10.11.2016р. неустойку за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування у розмірі - 1 832грн.32коп. (364 дні прострочки з урахуванням строку позовної давності для вимог по сплаті неустойки * 50 338 грн.33коп. * 0,01%) та відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі - 9 849 грн. 43коп. та 3 % річних у розмірі - 4 539 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетовська від 28 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені за весь термін прострочки виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 258 грн.46коп., 3 % річних у розмірі 3 024грн. 44коп., інфляційні збитки у розмірі 5 366 грн.77коп., а разом 9 649 грн.67коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 540 грн.17коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ «СК «АРКС»звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та АТ СК АРКС був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорт «Все включено» № 105650а6д.

Пунктом 33.1 Договору страхування № 105650а6д від 10.11.2016р., укладеного між сторонами, визначено, що страховик (відповідач) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зобов`язаний сплатити страхувальнику (позивачу) пеню у розмірі 0,01% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання, за кожен робочий день прострочення виконання грошового зобов`язання.

08 листопада 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень (автомобіль забезпечений за договором страхування). Дані обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18.

Страховик виконав зобов`язання перед страхувальником частково, та сплатив відшкодування у розмірі 40 446 грн.03коп. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена позивачу 25.01.2018р., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці від 11.07.2018р. (а.с.25 зв. сторінка).

Не погодившись з розміром страхового відшкодування, 01.08.2018р. позивач звернувся із позовом до суду про стягнення недоплаченого відшкодування у розмірі 50 338 грн.33коп.

Рішенням Жовтневого районного суду від 25.10.2018р. у справі № 201/8416/18, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50 338 грн.33коп. (а.с.14-18).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018р. було залишено без змін (а.с. 19-24).

Недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 50 338 грн.33коп. була перерахована позивачу 27.04.2021р., що підтверджується платіжним дорученням № 774303 від 27.04.2021р. (а.с.№ 25).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням роз`яснень наданих у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Згідно з вимогами статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 33.1 Договору страхування № 105650а6д від 10.11.2016р., укладеного між сторонами, визначено, що страховик (відповідач) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зобов`язаний сплатити страхувальнику (позивачу) пеню у розмірі 0,01% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання, за кожен робочий день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи зазначені вимоги, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 258грн.46коп. (розраховано за формулою 50 338 грн. 33коп. * 0,01 % *250).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення із позивача збитків за користування чужими грошима в порядку статті 625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у випадку прострочення або невиплати страхового відшкодування, яке є договірним грошовим зобов`язанням, до страховика застосовується відповідальність згідно статті 625 ЦК України (висновки Верховного Суду України у справах № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року та № 6-126цс14 від 11 березня 2015 року).

Позивачем надано розрахунок, який перевірений судом першої інстанції та встановлено правильність нарахування розміру інфляційних втрат у сумі 5 366,77 грн. та три відсотки річних у сумі 3 024,44 грн..

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача збитки за користування чужими грошима в порядку статті 625 ЦК України.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу подано копію договору про надання професійної правничої допомоги № 27/04/21-1 від 27.04.2021р.(а.с. 93), детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару, який складає 6 000 грн (а.с. 94), рахунок № 47/21 від 12.07.2021р. (а.с.95), квитанція від 15.07.2021р. про сплату 6 000 грн. (а.с. 96); наказ № 6ОД про встановлення вартості професійної правничої допомоги від 01.10.2020р. та тарифи (а.с.97-98).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто витрати на правничу допомогу, що підтверджується квитанцією про оплату адвокатського гонорару від 15 липня 2021 року у розмірі 6000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетовська від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: