ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8946/21 Справа № 204/2466/21 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року, позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду в розмірі 26630,40 грн.

Позов мотивований тим, що 08 грудня 2019 року відповідачем оголошено позивача в розшук на підставі вироку суду від 08 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к, який набрав законної сили 01 липня 2019 року у зв`язку із залишенням Дніпровським апеляційним судом вироку без змін.

11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к не набрав законної сили.

13 грудня 2019 року на розміщені на офіційному веб-порталі ГУНП в Дніпропетровській області адреси електронної пошти Дніпровського відділу поліції () та ГУНП () направлені скріплені ЕЦП заяви про негайне видалення інформації про розшук позивача з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ.

03 січня 2020 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області подана завірена Верховним Судом копія постанови від 11 грудня 2019 року у справі №199/4010/16-к.

21 січня 2020 року інформація про розшук позивача видалена з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ.

Позивач вказав, що незаконною бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода. Жодних правових підстав, які перешкоджали відповідачу зняти позивача з розшуку з 13 грудня 2019 року, не існувало. Через бездіяльність відповідача позивач протягом 38 днів знаходився у розшуку за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, через що порушувались конституційні права позивача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, зокрема, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України № 770-VIII від 10 листопада 2015 року), та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, в тому числі органах Державної фіскальної служби України, строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с.39-51).

Постановою Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 2 грудня 2019 року за наявності інших підстав, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року заведено оперативно-розшукову справу №16319026 з метою розшуку позивача та оголошено його у державний розшук (а.с.146).

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.52-56).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу захисників Трунова О.В. та Забеліна В.Г., які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково; вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.57-68).

13 грудня 2019 року позивачем на електронні адреси Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та ГУНП в Дніпропетровській області були направлені скріплені ЕЦП заяви щодо зняття з розшуку, у яких він просив негайно видалити інформацію про його розшук з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ у зв`язку з тим, що 11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року. До такої заяви позивачем, зокрема, долучено копію роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень з обмеженим доступом вступної та резолютивної частини ухвали Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.3-8).

Також, 03 січня 2020 року позивачем було подано до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву щодо зняття з розшуку, до якої долучено копію належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.10-15).

21 січня 2020 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття оперативно-розшукової справи №16319026 щодо розшуку позивача направлено її до архіву (а.с.147).

З відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області від 11 лютого 2020 року встановлено, що 3 січня 2020 року до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП надійшла постанова Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, але з урахуванням рішення Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року оперативно-розшукову справу закрито 21 січня 2020 року. Працівниками Соборного ВП ДВП ГУНП інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку надано 21 січня 2020 року до УІАП ГУНП, відомості щодо зняття особи з розшуку в інформаційний портал внесені негайно. УКР ГУНП, проведеною перевіркою, порушення службової дисципліни поліцейськими Соборного ВП ДВП ГУНП під час здійснення розшуку та припинення розшуку не виявлені (а.с.16).

Відповідно до довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області №26/2740 від 19 травня 2021 року, згідно даних інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», станом на 11 травня 2021 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розшуку не перебуває, але з 2 грудня 2019 року по 21 січня 2020 року розшукувався Соборним ВП ДВП ГУНП, за ОРС від 2 грудня 2019 року №16319026 (а.с.36).

Колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що права ОСОБА_1 ГУНП не порушено, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 532 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Отже, після скасування постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції знову став вважатися таким, що не набрав законної сили, а тому підстави для оголошення позивача у розшук з 11 грудня 2019 року були відсутні і такий вирок суду першої інстанції діяв до його перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 03 січня 2021 року до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від позивача надійшла заява щодо зняття його з розшуку та копія належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. Проте, інформація про розшук позивача, всупереч відсутності підстав для такого розшуку, була видалена лише 21 січня 2020 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що позивачем не було доведено факту заподіяння останньому моральної шкоди.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується протиправним не зняттям відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області позивача протягом 18 днів (з 3 січня 2020 року до 21 січня 2020 року) з розшуку, у зв`язку з чим позивач побоювався реального затримання співробітниками поліції, застосування до нього спецзасобів (кайданків), необхідності знаходитися у відділенні поліції до встановлення обставин скасування вироку після затримання та не міг вільно залишати своє місце проживання.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВС ВП від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Артур Іванов проти Росії», при вирішенні питання щодо компенсації моральної шкоди за порушення права національні суди мають виходити із сум, присуджених Європейським судом з прав людини у подібних ситуаціях.

З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5 000 гривень.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області права позивача не порушено, оскільки ані на момент винесення постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, ані на момент звернення позивача до ГУНП із заявою про зняття його з розшуку вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року скасовано не було, судом до уваги не приймаються.

У даному випадку судом першої інстанції було правильно враховується, що ще з 11 грудня 2019 року після скасування постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвали Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року вирок суду першої інстанції знову став вважатися таким, що не набрав законної сили, а тому не має значення, коли його було скасовано, оскільки підстави для розшуку позивача відпали ще 11 грудня 2019 року.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко