Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 753/20674/19

провадження № 61-4961св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Житлово-будівельний кооператив «Захисник», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», від імені якого діє адвокат Головненко Дмитро Олександрович, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року у складі судді Трусова Т. О. та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Олійника В. І., Кулікової С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (далі - ЖБК «Захисник»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» (далі - ТОВ «ОСВ Практик») про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження проінвестованої квартири за будівельним АДРЕСА_1, двокімнатна, загальною площею 62,7 кв. м, на 8-му поверсі, в житловому будинку АДРЕСА_1 , заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії та укладати правочини щодо відчуження спірної квартири.

Заява мотивована тим, що 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» укладено договір генерального підряду на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, розташованого за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051.

Згідно з умовами договору ЖБК «Захисник» надав можливість ТОВ «ОСВ Практик» залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань за переліком, наведеним у договорі, у тому числі квартири під АДРЕСА_1.

15 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОСВ Практик» укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ОСВ Практик» передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) майнові права на квартиру АДРЕСА_1, що будується у складі житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051, та здійснено повну оплату вартості квартири.

У подальшому ОСОБА_2 відступив права за договором купівлі-продажу майнових прав йому.

На даний час об`єкт будівництва не зданий в експлуатацію у зв`язку з чим він не може отримати свідоцтво про право власності на квартиру.

У липні 2019 року ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку розірвав договір з ТОВ «ОСВ Практик» та повідомив про анулювання майнових прав на помешкання та приміщення, зазначені у пункті 1.2 договору, а тому існують ризики відчуження об`єкта інвестування, банкрутства забудовника та незаконних дій третіх осіб.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, укладати будь-які правочини та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, що будується у складі житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

Суд виходив із того, що внаслідок розірвання договору генерального підряду на капітальне будівництво дійсно виникла реальна загроза переходу майнових прав на проінвестовану частку в об`єкті незавершеного будівництва до інших осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу ЖБК «Захисник» задоволено частково, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року змінено.

Заборонено ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, здійснювати відчуження майнових прав (укладати правочини щодо відчуження майнових прав) та реєстраційні дії щодо відчуження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, що будується у складі житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

Суд апеляційної інстанції постановив, що суд першої інстанції не врахував, що існують реальні ризики подальшого відчуження чи обтяження саме майнових прав на спірну квартиру, а заборонивши укладати будь-які правочини щодо майнових прав, суд, зокрема, позбавив права і самого позивача укладати додаткові угоди з метою отримання в подальшому у власність квартири після введення будинку в експлуатацію. Суд не врахував, що заборона будь-кому укладати будь-які правочини є неспівмірним видом забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, а тому в цій частині ухвалу районного суду необхідно змінити, виключивши заборону укладати будь-які правочини, залишивши лише заборону на відчуження майнових прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ЖБК «Захисник», від імені якого діє адвокат Головненко Д. О., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що заходи забезпечення позову застосовані без достатньої підстави, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтував, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду.

Крім того, під час постановлення оскаржуваних судових рішень суди не з`ясували можливість вжиття/застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Також звертає увагу на те, що між ОСОБА_1 та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, зокрема, договірні відносини та взаємні зобов`язання.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ЖБК «Захисник», від імені якого діє адвокат Головненко Д. О., на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року і витребувано з Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/20674/19.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ЖБК «Захисник», від імені якого діє адвокат Головненко Д. О., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що між сторонами існує спір, предметом якого є вимоги про захист, на думку позивача, його порушених майнових прав на проінвестовану двокімнатну квартиру за будівельним АДРЕСА_3, загальною площею 62,7 кв. м, на 8-му поверсі, в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Отже, предметом позову, з яким звернувся позивач, є вимога про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії. Предмет позову має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 липня 2013 року № 1183 створено ЖБК «Захисник» для організації будівництва будинку АДРЕСА_1 .

Між замовником ЖБК «Захисник» та генеральним підрядником ТОВ «ОСВ Практик» укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво від 20 червня 2014 року № 2.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 цього договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів ЖБК «Захисник» надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань згідно з Переліком.

Згідно з пунктом 1.4 статті 4 цього договору збудувати об`єкт будівництва означає обов`язок генпідрядника належно, вчасно та якісно виконати повний комплекс будівельних робіт, що є необхідним та достатнім для введення будинку в експлуатацію.

Пунктом 10.9 статті 10 зазначеного договору передбачено, що підписання декларації щодо введення об`єкта в експлуатацію визначає момент переходу об`єкта в розпорядження замовника під його відповідальність.

Також між замовником ЖБК «Захисник» та генеральним підрядником ТОВ «ОСВ Практик» до договору підряду на капітальне будівництво від 20 червня 2014 року № 2 укладені додаткові угоди від 03 листопада 2014 року, від 09 вересня 2015 року № 2 та від 29 березня 2016 року № 3.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 03 листопада 2014 року замовник передає генеральному підряднику частину функцій, що виключно стосується організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в пункті 1.2 договору. Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо).

Пунктом 2 цієї додаткової угоди передбачено, що генеральний підрядник набуває майнові права на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в пункті 1.2 договору.

15 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОСВ Практик» укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ОСВ Практик» передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) майнові права на квартиру АДРЕСА_1, що будується у складі житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051, здійснено повну оплату вартості квартири.

У подальшому ОСОБА_2 відступив права за договором купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_1

Голова ЖБК «Захисник» листом від 15 липня 2019 року № 20 повідомив ТОВ «ОСВ Практик» про те, що у зв`язку з порушенням умов договору генерального підрядку від 20 червня 2014 року № 2, зокрема щодо термінів передачі об`єкта будівництва у строк до 01 вересня 2015 року, на підставі частини першої статті 615, частини другої статті 849 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та на підставі рішення загальних зборів від 04 липня 2019 року № 02 замовник ЖБК «Захисник» розриває з генпідрядником ТОВ «ОСВ Практик» договір в односторонньому порядку та про те, що відмовляється від своїх зобов`язань. Крім того, повідомлено про те, що у зв`язку з розірванням договору майнові права на помешкання та приміщення, зазначені у пункті 1.2 договору, анулюються.

Отже, між сторонами у справі існує спір щодо майнових прав на зазначене житлове приміщення.

На думку позивача, існує імовірність подальшого відчуження ЖБК «Захисник» приміщення, яке ним проінвестоване, третім особам до вирішення справи по суті.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).

Крім того, у пунктах 1-4 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Дейвід Горнсбі (David Hornsby) та Ада Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки», § 40, Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що є підстави для забезпечення позову шляхом заборони ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, здійснювати реєстраційні дії та відчуження щодо майнових прав на спірну квартиру, це є доцільним та співмірним з вимогами позову, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що предметом спору в цій справі є вимоги щодо визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії і невжиття співмірних заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та утруднити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваних судових рішень суди не з`ясували можливість вжиття заходів зустрічного забезпечення позову є безпідставними, оскільки обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, судами не встановлено.

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право, проте не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, положеннями частини шостої статті 154 ЦПК України передбачено право відповідача звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року в справі № 753/18814/19 (провадження № 61-7575св20), від 05 листопада 2020 року в справі № 753/20666/16 (провадження № 61-5231св20).

Твердження заявника про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18 (провадження 61-9850св19), від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18), від 17 жовтня 2018 року в справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18), від 08 жовтня 2018 року в справі № 913/257/18 (провадження № К/9901/60333/18), є необґрунтованими, оскільки Верховним Судом у цих справах встановлено реальність цивільно-правового спору між сторонами та об`єктивні ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Зазначені, а також інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», від імені якого діє адвокат Головненко Дмитро Олександрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк