Справа № 657/1098/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 Каланчацький районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Скригун В.В.

секретаря Попової Т.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що в 1997 році позивачі придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі - продажу було укладено на товарній біржі "Альтер - Его". Після укладення договору позивачі зареєстрували його у відповідності до чинного на той час законодавства в державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією довідки, виданої комунальним підприємством "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради № 20 від 07.03.2019 року. З будинкової книги вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками квартири з 29.11.1997 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2005 року ОСОБА_8 одружилася з ОСОБА_9 змінила своє прізвище на " ОСОБА_10 ". Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13.07.2012 року розірвано шлюб, що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , під час реєстрації розірвання шлюбу залишено ОСОБА_8 прізвище " ОСОБА_10 ". Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою Каланчацькою селищною радою № 08-20/1008 від 24.12.2019 року підтверджено, що ОСОБА_11 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момет, згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 30.11.2019 року ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_12 та змінила своє прізвище з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_13 ". Разом з тим, у відповідності до чинного законодавства зареєструвати вказаний вище договір купівлі - продажу неможливо, оскільки він нотаріально не посвідчений та ніким не визнається.

Ухвалою суду від 14.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Будь-яких інших процессуальних дій не вчинялося.

Позивачі в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, виклдених в позові.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Надіслали на адресу суду заяви, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнали та не заперечували проти їх задоволення. Справу просили розглядати без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або заперечування. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним основам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 21289128 від 21.10.1997 року, який зареєстровано Херсонською товарною біржою "Альтер-Его", позивачі стали власниками квартири АДРЕСА_1 . Реєстрацію отриманого у власність нерухомого майна було здійснено в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації. Однак, будучи власником нерухомого майна позивачі належним чином не можуть розпорядитися ним, оскільки договір купівлі - продажу свого часу не був посвідчений нотаріально.

Відповідно до ЦК України 1963 року обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР).

Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Таким чином, позивачі, придбавши за договором купівлі - продажу, зареєстрованому на товарній біржі, будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набула право власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпорядитися своєю власністю.

Наміри укладення договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна виникли у ОСОБА_1 у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст.ст. 16, 392.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач набула право власності на нерухоме майно з правочину, оскільки будинок перейшов у її власність на підставі договору купівлі - продажу.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

З доказів наданих суду, вбачається, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно - в квартирі АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 21.10.1997 року, посвідченого товарною біржею "Альтер - Его", без нотаріального посвідчення зазначеного правочину.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідачів, щодо законного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вкартирою № НОМЕР_3 житловим будинком АДРЕСА_2 , і з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Керуючись п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , дата і рік народження не відомі, ІПН не відомий, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН не відомий, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , дата і рік народження не відомі, ІПН не відомий, адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: Скригун В. В.