Справа № 933/566/21
Провадження № 2/933/146/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Попович І.А.

за участі:

представника позивача - Нещерета О.С.

секретаря

судового засідання - Осадчої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

27.07. 2021 року позивач звернувся до Олександрівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

28.07.2021 року на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом надіслано відповідний запит, щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

03.08.2021 року судом отримано відповідь щодо місце реєстрації відповідача та того ж дня ухвалою судді відкрито провадження по справі.

В обґрунтування свого позову представника позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 . За час життя, а саме 18.12.2000 року, мати позивача, зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіт), а саме заповіла земельну частку (пай) та гроші позивачу, а житловий будинок з земельною, ділянкою відповідачу (сину спадкодавця).

08.02.2019 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про

право на спадщину за заповітом, але йому повідомили про існування заповіту від 02.12.2016 року на користь відповідача, в якому їх мати заповідане усе наявне майно на час смерті відповідачу.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 04.03.2021 року

визнано недійсним заповіт укладений ОСОБА_4 від 02.12.2016 року.

Після набрання чинності вищезазначеного рішення, позивач знов звернувся до

нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право спадщини за заповітом на земельну

частку (пай).

16.04.2021 року державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної

контори Звягіною А.Ф. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій,

оскільки позивачем нотаріусу не надано оригінал правовстановлюючого документа на право

на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця.

Вищезазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності II-ДН № 082090, виданого 16.09.2002 року.

Просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,7002 га, рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0210, розташована в Донецькій області, Олександрівський район, Олександрівська селищна рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, опис меж: від А до Б - землі державної власності на території Олександрівської селищної ради :01:000:1295); від Б до В - ОСОБА_5 :01:000:0028); від В до Г - ОСОБА_6 :01:000:0803); від Г до А Федосов Віталій Миколайович :01:000:0487).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнають, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Також, надав відзив на позовну заяву (а.с.43-46), відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що на момент відкриття

спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з огляду на той факт, що за життя спадкодавиця реалізувала

своє право на виділ земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), про що свідчить

отриманий нею 16 вересня 2002 року державний акт на спірну земельну ділянку, перестало

існувати майнове право на земельну частку (пай), яку спадкодавиця заповіла позивачу по

справі, і саме тому нотаріус не спромоглася видати позивачу свідоцтво про право на

спадщину за заповітом, а не тільки з причин ненадання позивачем нотаріусу оригіналу

відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай).

Таким чином, на момент відкриття спадщини, право спадкодавиці на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, відзив, вважає, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0187138 виданого 08.07.1996 року Олександрівською районною державною адміністрацією, ОСОБА_4 , належить право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності у КСП імені "Шевчекно" (а.с.18).

Відповідно до заповіту від 18.12.2000 року зареєстрованого в реєстрі за № 820 (а.с.7-8), ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача, зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіт), а саме: заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0187138 та гроші, які зберігаються в Ощадбанку, позивачу - ОСОБА_2 , а житловий будинок з земельною ділянкою, які розташовані в АДРЕСА_1 , відповідачу - ОСОБА_3 .

Відповідно до державного акту на право приватної власності II-ДН № 082090, виданого 16.09.2002 року Олександрівською райдержадміністрацією, на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 11.07.2002 року № 280 р. (а.с.81), та земельної документації, ОСОБА_4 , передано у приватну власність земельну ділянку площею 4.70 га. в межах згідно з планом, розташованої на території Олександрівської сільської ради. Зазначене також підтверджене списком (Додатком до пояснювальної записки) громадян, яким надаються земельні ділянки у приватну власність (а.с.19-25).

Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (а.с.26), відповідач прийняв спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_4 .

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 04.03.2021 року

визнано недійсним заповіт укладений ОСОБА_4 від 02.12.2016 року № 91 (а.с.9-17).

16.04.2021 року державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної

контори Звягіною А.Ф., видано постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця (а.с.27).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі

права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не

припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом

права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та

обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт

щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті

лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків,

що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини

встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на

місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку

(пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому

числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а

також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у

встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку

(пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до ст. 2 зазначеного вище Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку, (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і

комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки

передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території

відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної

частки (паю).

Відповідно до п. 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Свідок ОСОБА_7 , яка засвідчувала заповіт від 18.12.2000 року, в судовому засіданні зазначила, що померлу ОСОБА_4 вона знала. Приходила до сільради та склала заповіт. Одному брату будинок та присадибну ділянку іншому землю і збереження. Пред`явила сертифікат та ощадну книжку. Самої землі в натурі ще не було, право на землю підтвердила сертифікатом.

Із змісту заповіту, складеного 18.12.2000 року (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_4 заповідала позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0187138 виданого 08.07.1996 року, а не саму земельну ділянку, яка їй у власність в натурі на той час виділена не була.

У 2002 році спадкодавиця ще за життя, самостійно реалізувала належне їй на підставі сертифікату право вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), отримавши у приватну власність земельну ділянку, про що свідчить виданий на її ім`я державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Таким чином, на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_4 , на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було реалізоване.

Заповідач ОСОБА_4 в своєму заповіті охопила тільки права, які їй належали на момент складення заповіту. В заповіті не були охоплені права, які могли б їй належати у майбутньому, в тому числі й право власності на земельну ділянку.

На момент відкриття спадщини, право заповідача, що зазначене в заповіті від 18 грудня 2000 року на сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДН № 018713 було відсутнє в зв`язку з його реалізацією спадкодавцем за життя.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Позивачем в судовому засіданні не доведена належними та допустимими доказами чинність заповіту від 18 грудня 2000 року, щодо сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 018713, оскільки на дату відкриття спадщини право спадкодавця на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене.

Позовні вимоги стосуються визнання права за заповітом на земельну ділянку площею 4,7002 га, кадастровий номер земельної ділянки :016000:0210, що не була охоплена заповітом від 18 грудня 2000 року.

За життя спадкодавець не зробила заповіту, щодо спірної земельної ділянки.

Цього висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у цивільній справі за № 539/1594/17від 02 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,7002 га, необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 77, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,7002 га, рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0210, розташована в Донецькій області, Олександрівський район, Олександрівська селищна рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, опис меж: від А до Б - землі державної власності на території Олександрівської селищної ради :01:000:1295); від Б до В - ОСОБА_5 :01:000:0028); від В до ОСОБА_8 :01:000:0803); від Г до А Федосов Віталій Миколайович :01:000:0487), - відмовити.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 09 листопада 2021 року.

Повний текст рішення cкладено 19 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Олександрівського

районного суду Попович І.А.