ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1408/21
Провадження № 22-ц/4820/1783/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року (суддя Кутасевич О.Г.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки, на підтвердження чого 20.01.2020 підписала анкету-заяву.

Отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, внаслідок чого станом на 06 березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 21 603,31 грн., яка складається з наступного:

-14 953,28 грн. заборгованість за кредитом;

-6650,03 грн. заборгованість по відсоткам.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.01.2020 у розмірі 21 603,31 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року позов АТ «АКЦЕНТ-БАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 20 січня 2020 року, яка утворилась станом на 06 березня 2021 року в сумі 14953 грн. 28 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» 1571 грн. 29 коп. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.

Вважає вказане рішення постановленим з порушенням матеріальних норм права.

Посилається на те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку своїм підписом підтвердила факт ознайомлення з цими Умовами та Правилами та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, отже, ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Доказом наявності факту виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплати періодичних платежів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Апелянт не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні процентів за користування кредитними коштами. Навіть у випадку непідписання позичальником Умов та Правил остання, отримавши кредитну картку, скористалась кредитними коштами, тобто погодилась з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинна сплачувати процентну ставку.

До матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку вона підписала власноруч.

Крім того, Паспорт споживчого кредиту оформлено у відповідності до Додатку №1 до ЗУ «Про споживче кредитування», і строк кредиту зазначається в розділі №2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування», де зазначено строком кредитування 240 місяців.

Розділ №7 Паспорту «Інші важливі аспекти» підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої відповідно до ст. 643 ЦК України кредитор повинен був отримати відповідь згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть якщо він її отримав з запізненням, то це немає значення, якщо Банк з цим погоджується.

Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Дане зазначення у договорі є обов`язковим і говорить про той факт, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи з фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в Банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування такі як строк, відсоткову ставку, право дострокового погашення тощо.

Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, однак, процентна ставка змінюється в будь-якому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції підвищена відсоткова ставка, пеня тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною і складатись з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 20 січня 2020 року сторони уклали договір про надання банківських послуг №б/н, за умовами якого АТ «А-Банк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується підписаною нею анкетою-заявою (а. с. 5-зворот).

АТ «А-Банк» обґрунтувало свій позов у частині стягнення процентів тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ «А-Банк» надало анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку від 20 січня 2020 року (а. с. 5-зворот); паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 6), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а. с. 7-11); витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (а.с.11-зворот-12); розрахунок заборгованості за договором кредиту від 20 січня 2020 року (а. с. 5).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 06.03.2021 заборгованість за договором становить 21 603 грн. 31 коп., з яких: 14 953 грн. 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6650 грн. 03 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит (а. с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом суд виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 20 січня 2020 року не містить умов щодо розміру та підстав для нарахування процентів за користування кредитом.

Крім того, за висновками суду паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У рішенні зазначено, що додана до позовної заяви інформація про умови кредитування кредитної картки «Універсальна GOLD» (паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка») від 20 січня 2020 року, хоча й підписана ОСОБА_1 , однак зазначена у ній інформація щодо ліміту кредитування, процентної ставки, порядку повернення кредиту, розміру штрафних санкцій та процентної ставки при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту стосується основних умов кредитування при отриманні споживачем як кредитної картки «Універсальна GOLD», й викладена у ній інформація зберігала чинність та була актуальною лише до 01 липня 2021 року. Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 до укладення договору споживчого кредиту й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті ОСОБА_1 , тому дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Тому за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то надані АТ «А-Банк» розрахунки заборгованості достовірно не вказують на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Тому факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 20 січня 2020 року у частині сплати процентів не доведений.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17 висловлено наступну правову позицію: Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У відповідності до п. 29 розділу VI Положення Про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого Постановою Правління НБУ 14.08.2017 р. № 78 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.02.2019 №42) визначено, що :

Фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог:

1) електронна взаємодія фізичної особи здійснюється виключно з банком і з використанням технології, визначеної банком;

2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту14 розділу II цього Положення.

У свою чергу, п. 14 розділу ІІ вищевказаного Положення передбачено, що:

Використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання апелянта на те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку своїм підписом підтвердила факт ознайомлення з цими Умовами та Правилами та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, є необґрунтованим та не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки в самій анкеті-заяві відсутня домовленість сторін договору щодо умов кредитування, а саме про сплату відсотків за користування кредитними коштами тощо, а наявні лише анкетні дані позичальника та його контактна інформація.

Твердження АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, отже, ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти, не доводить позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що доказом наявності факту виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплати періодичних платежів, є безпідставними. Так, оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Банк не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів того, що на момент укладення договору діяли саме зазначені у позові умови кредитування, а не інші.

Посилання апелянта на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, що навіть у випадку непідписання позичальником Умов та Правил остання, отримавши кредитну картку, скористалась кредитними коштами, тобто погодилась з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинна сплачувати процентну ставку, і що цей Паспорт споживчого кредиту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, висновків суду першої інстанції не спростовує. Позивачем не долучено до матеріалів справи договору з приводу використання простого електронного підпису, укладений у письмовій формі з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП. Без існування такого договору не можна стверджувати про законність використання позивачем простого ЕП при підписанні будь-яких угод із відповідачем у справі.

Посилання апелянта на те, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, однак, процентна ставка змінюється в будь-якому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції підвищена відсоткова ставка, пеня тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною і складатись з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків, також не підтверджує поінформованість позичальника про розмір відсоткової ставки у випадку невиконання ним умов договору.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк