ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.У позовній заяві позивач просила звільнити з під арешту майно, що належить їй на праві власності, який було накладено згідно з постановою від 22 жовтня 2010 року в рамках виконавчого провадження № 22071815 з примусового виконання виконавчого листа від 02 вересня 2010 року № 1-349. Позовна заява мотивована тим, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало вказане вище виконавче провадження. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 . Станом на дату звернення з даним позовом до суду виконавче провадження є завершеним, однак арешт з майна не знято, що позбавляє власника права вільно розпоряджатися належним йому майном. На вимогу позивача зняти арешт, відповідач повідомив, що у нього відсутні підстави для зняття арешту, оскільки виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернуто стягувачеві, а матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням строків зберігання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Ясиновська Ганна Олександрівна, через представника- Ковбасюка Владислава Анатолійовича, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт зазначає, що у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу в рамках виконавчого провадження №22071815, відсутності будь-яких відкритих (активних) виконавчих проваджень, підлягає звільненню майно з-під арешту, накладеного в рамках закінченого виконавчого провадження за його недоцільністю та протиправністю з метою захисту права власності позивача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку позовного провадження. ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у відповідача, позивач має право на захист своїх порушених інтересів в порядку статей 447-448 ЦПК України, звернувшись до суду з відповідною скаргою.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 22071815, в рамках виконання якого постановою від 22 жовтня 2010 року накладено арешт на майно боржника, боржник: ОСОБА_1 30 листопада 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав передбачених у частині другій статтті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Рішення суду не виконано, спір не пов`язаний з належністю майна. Арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18, провадження № 61-6651св19.

Доводи апелянта не обґрунтовують можливість відступу від даної правової позиції.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадженні у даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у відповідача, тому суд вірно вважав, що позивач має право на захист своїх порушених інтересів в порядку статей 447-448 ЦПК України, звернувшись до суду з відповідною скаргою.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура