КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2245/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2021 м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Поливач Л.Д., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БІО ЦЕНТР", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Цукрова Світлана Сергіївна про визнання недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, внесених недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, змін, внесених до статуту, скасування державної реєстрації змін установчих документів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати повністю недійсною заяву ОСОБА_2 про вихід зі складу засновників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», та перерозподіл частки у розмірі 9,9 % у статутному капіталі товариства, посвідчену 16.03.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукровою С.С.;

-визнати недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», оформлене протоколом № 9 від 16.03.2017 року в частині: зміни складу учасників товариства; перерозподілу частки ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства; затвердження нової редакції статуту товариства;

-визнати недійсними зміни, внесені до статуту ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР» на підставі протоколу № 9 від 16.03.2017 року в частині: зміни складу учасників товариства; перерозподілу частки ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства;

-скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», здійснених на підставі протоколу № 9 від 16.03.2017 року, в частині: зміни складу учасників товариства; перерозподілу частки ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства;

-скасувати реєстраційні дії/записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації змін до установчих документів ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», здійснених на підставі протоколу № 9 від 16.03.2017 року, в частині: зміни складу учасників товариства; перерозподілу частки ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства.

В обґрунтування позову зазначив про те, що на виконанні у державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 41120369 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 406 990,73 грн., у межах якого постановою державного виконавця від 09.12.2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 . У 2015 році ОСОБА_2 виступив власником частки в статутному капіталі ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР» у розмірі 9,9 %, що становить 2 890 000 грн.. В подальшому 16.03.2017 року ОСОБА_2 підписано заяву про вихід із складу засновників товариства, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукровою С.С.. На підставі вказаної загальними зборами ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР» прийнято рішення, оформлене протоколом № 9 від 16.03.2017 року, про виключення ОСОБА_2 зі складу учасників, передачу частки ОСОБА_3 , а також затверджено нову редакцію статуту ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР». На підставі вказаного вище рішення загальних зборів, державним реєстратором Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації проведено державну реєстрацію змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 протиправно та в незаконний спосіб підписано заяву про вихід із товариства, передачу належної останньому частки на користь ОСОБА_3 , що позбавило кредиторів, зокрема, позивача, отримати задоволення своїх вимог за рахунок частки у статутному капіталі товариства.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києвавід 09 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БІО ЦЕНТР", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Цукрова Світлана Сергіївна про визнання недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, внесених недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, змін, внесених до статуту, скасування державної реєстрації змін установчих документів.

Не погодившись із вказаними судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що станом на день підписання заяви ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2013 року, а також 09.12.2013 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , а тому майно боржника, яке відчужене у 2017 року. Крім того, посилається на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2017 року, яким стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 73750,00 доларів США та судові витрати, проте ОСОБА_2 також ухиляється від виконання цього рішення. Крім того, в подальшому вказані виконавчі провадження об`єднані в одне. Також вважає, що ОСОБА_2 незаконно відчужив у 2017 році часткуу статутному капіталі товариства, оскільки на вказане майно на день відчуження був накладений арешт постановою державного виконавця.

ТОВ "КИЇВ БІО ЦЕНТР" подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що сума боргу в 5 разів менші ніж вартість частки у статутному капіталі товариства, а постанова про накладення арешту на майно боржника накладена у межах суми боргу. Крім того, зазначає, що арешт накладено на три земельні ділянки, що належать на праві власності боржнику, про що зазначено у постанові про накладення арешту. Крім того, вважає, що позивачем порушено строки для звернення із позовом до суду. Тому, ТОВ "КИЇВ БІО ЦЕНТР" просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишите без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування тих обставин, що при підписанні ОСОБА_2 заяви 16 березня 2017 року про вихід із товариства, останній діяв недобросовісно та нерозумно, мав намір, реалізуючи власні повноваження, завдати шкоди іншій особі, зокрема, стягувачу ОСОБА_1 , свідомо відчуживши вартісне майно, за рахунок якого могло бути виконане боргове зобов`язання відповідача ОСОБА_2 перед кредитором ОСОБА_1 .. Тому, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсною заяви ОСОБА_2 від 16 березня 2017 року, відтак відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, які є похідними від вказаної вище.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 16 березня 2017 року ОСОБА_2 підписано заяву про вихід із складу засновників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», належну йому частку у розмірі 9,9 % у статутному капіталі ОСОБА_2 передано на перерозподіл до загальних зборів учасників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР». Справжність підпису ОСОБА_2 на вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С.С.

16 березня 2017 року загальними зборами учасників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР» прийнято рішення, оформлене протоколом № 9, відповідно до якого перерозподілено частку учасника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ; виключено ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», затверджено новий склад учасників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР»; затверджено нову редакцію статуту ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР» та надано доручення директору товариства на проведення державної реєстрації нової редакції статуту товариства.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 року, постановленого у цивільній справі № 756/11200/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 406990, 73 грн..

Відповідно до копії першої сторінки виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 року. Разом з тим, другої сторінки виконавчого листа, в тому числі з відміткою про дату видачі такого виконавчого листа, матеріали цивільної справ не містять.

Відповідно до копії постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Оболонського управління юстиції від 6 грудня 2013 року, про відкриття виконавчого провадження № 41120369 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 406 990, 73 грн..

Відповідно до копії постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Оболонського управління юстиції від 9 грудня 2013 року про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу 406 990, 73 грн..

Вирішуючи питання юрисдикційності спору слід зазначити таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Можна зробити висновок, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), які кореспондуються з приписами статті 19 цього Кодексу (у чинній редакції), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що є стягувачем у виконавчому провадженню про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу у розмірі 406990,73 грн., стверджує, що оскільки боржнику ОСОБА_2 відомо про відкриття виконавчого провадження та накладення державним виконавцем арешту на все його майно в межах виконавчого провадження, відтак, на думку позивача, підписання заяви про вихід із складу учасників товариства, перерозподіл частки, вчинено з метою ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів, шляхом неможливості звернення стягнення на належне йому майно. Відтак, наявні передбачені ст.ст. 203 ч. 1, 215 ч. 1 ЦК України підстави для визнання недійсною заяви від 16 березня 2017 року, недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «КИЇВ БІО ЦЕНТР», нової редакції статуту, скасування державної реєстрації.

Таким чином, оскільки у даній справі спір виник щодо недійсності правочинів щодо часток в юридичній особі,, а отже, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Аналізуючи норми права, можна зробити висновок, що на час звернення з позовом до суду у ГПК України були чітко передбачені категорії спорів, що виникають з правочинів щодо виходу із складу товариства та перерозподілу часток в юридичній особі, які мали розглядатися за правилами господарського судочинства.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 377 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БІО ЦЕНТР", ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Цукрова Світлана Сергіївна про визнання недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, внесених недійсною заяви, визнання недійсним рішення загальних зборів, змін, внесених до статуту, скасування державної реєстрації змін установчих документів - закрити.

Роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «19» січня 2021 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіЛ.Д. Поливач
О.І. Сліпченко