Справа 279/5976/19
Провадження №2/279/35/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Комарової О.В.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду через свого представника ОСОБА_1 з даним позовом, в якому просить: усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення в квартиру з наданням ключів від усіх приміщень, що закриваються на замок; зобов`язати відповідачку не чинити позивачці перешкоди в користуванні вказаною квартирою проживати, зберігати власні речі, робити ремонтні роботи; виселити відповідачку без надання іншого житлового приміщення; стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за життя сина вона разом з чоловіком за спільні кошти придбала вказану спірну квартиру, провела ремонтні роботи і в квартирі проживав її син ОСОБА_5 , згодом до нього вселилася відповідачка на правах квартирантки. ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_5 помер. Після його смерті залишилася спадщина у виді вказаної спірної квартири. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, вчиняє сварки та не допускає позивача до квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в ньому, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач та її представник позовних вимог не визнали, ствердили, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю із покійним ОСОБА_5 , вела спільне господарство, мають спільну дочку, яка також прийняла спадщину після смерті батька.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 14.12.2005 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зроблено запис за №440 (а.с.8). Після його смерті залишилось спадкове майно у виді вищезазначеної квартири.

Позивач ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу №87/2018 (а.с.12).

Разом з тим до нотаріальної контори звернулась відповідач ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ( на той час ) доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Нотаріусом не видається свідоцтво про право на спадщину, оскільки мають місце судові розгляди. Коростенським міськрайонним судом 14 травня 2020 року ухвалено рішення, яким встановлено факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вказане рішення залишене без змін.

Крім того, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період з 01.01.2004 року по 24.06.2018 року. А також визнано легковий автомобіль ЗАЗ зеленого кольору д/н НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та покійного ОСОБА_5 .

Судом було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Жоден із цих свідків не підтвердив , що відповідачкою чиняться перешкоди у користуванні спадковим житлом . Про те, що ОСОБА_2 не впускає в квартиру відповідачку їм стало відомо зі слів самої ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_11 ствердив, що він є сусідом відповідачки ОСОБА_2 , вона постійно проживає у спірній квартирі, з покійним ОСОБА_12 проживали однією сім`єю.

Отже, судом встановлено, що виник спір між спадкоємцями першої черги. Проте, свідоцтво про право на спадщину ще нікому не видано.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За правилами ст.41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.386ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_4 ще не набула права власності на частку в спірній квартирі, а тому з вимогою про усунення перешкод вона звернулася передчасно, неналежно обравши спосіб захисту своїх прав. Після отримання свідоцтва про право на спадщину буде вирішений спір щодо розподілу часток в спадщині.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того,що вона є власником спірної квартири і що їй чиняться реальні перешкоди у її користуванні.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Судом встановлено, що відповідач вселилась в спірне житло на правах дружини, спір про поділ спадкового майна не вирішений.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v the United Kingdom»), заява № 66746/01, §82).ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 319, 321 Цивільного Кодексу України , - суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням , відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну с каргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30ти днів після його проголошення .

Повне судове рішення складене 22 січня 2021 року.

Суддя Коваленко В.П.