КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» - Русіної Оксани Андріївнина рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» про визнання незаконним та скасувати наказ про звільнення та вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Тревел Профешнл Груп» № 141-з від 22 серпня 2019 року, яким ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з втратою довіри згідно п.2 ст.41 КЗпП України, а запис № 5 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 визнати недійсним. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 22 серпня 2019 року. Зобов`язати ТОВ «Тревел Профешнл Груп» внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення її з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11 квітня 2017 року працювала в ТОВ «Тревел Профешнл Груп», остання посада - менеджер 1 категорії Департаменту Європейських країн та Карибського басейну. У зв`язку з відсутністю збільшення заробітної плати при кар`єрному зростанні та збільшення обсягів роботи та складними психологічними обставинами на підприємстві 07 серпня 2019 року вона написала заяву про звільнення за власним бажанням. Керівництво відмовилося його підписати, тому позивач відправила вказану заяву поштовим зв`язком. Після чого з невідомих позивачу причин, відповідно до наказу № 56-к від 07 серпня 2019 року її відсторонили від виконання обов`язків до прийняття відповідного рішення правоохоронними органами по суті справи із збереженням робочого місця та заробітної плати. В зв`язку з проходженням термінів розгляду заяви, 22 серпня 2019 року позивач направила на фактичну адресу відповідача листа, щодо видачі трудової книжки, який повернувся 11 вересня 2019 року «у зв`язку з закінченням терміну зберігання». Через службу поштового зв`язку 27 серпня 2019 року позивач отримала повідомлення від ТОВ «Тревел Профешнл Груп» від 22 серпня 2019 року № 1189 щодо розірвання 22 серпня 2019 року з нею трудового договору відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України та про необхідність прибути до відділу кадрів та отримати трудову книжку. При отриманні трудової книжки позивач ознайомилась з наказом. Посада позивача не передбачає безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. Інших документів, як-то договір повної матеріальної відповідальності, позивач не підписувала.

Вважає, що дії відповідача є незаконними, звільнення відбулося з порушенням норм чинного законодавства, тому звернулась до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» про визнання незаконним та скасувати наказ про звільнення та вчинити певні дії - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» № 141-з від 22 серпня 2019 року, яким ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з втратою довіри, згідно п.2 ст.41 КЗпП України, а запис № 5 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 визнано недійсним.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України з 22 серпня 2019 року.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення її з займаної посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 к.

Не погоджуючись з рішенням суду, 23 вересня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» - Русіна Оксана Андріївнаподала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково ототожнив функції з обслуговування грошових і товарних цінностей із одержанням їх під звіт та функції контролю за використанням грошових коштів і розпорядження ними, які є відмінними за своєю природою. Працівником, який обслуговує грошові і товарні цінності, є той працівник, що має доступ та працює із такими цінностями безпосередньо і це становить основний зміст його трудових обов`язків.

Посилається на те, що надані відповідачем до суду першої інстанції копії посадових інструкцій, з якими була ознайомлена ОСОБА_1 є належним, допустимим та достатнім доказом наявності першої умови, необхідної для звільнення працівника згідно з п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП, а саме: обслуговування товарних цінностей становить основний зміст посадових обов`язків такого працівника.

Посилається на те, що у наказі про звільнення не міститься жодних посилань на вчинення чи не вчинення позивачем корисного правопорушення, що тягне за собою кримінальну відповідальність. В наказі міститься посилання на доповідну записку та Акт, тобто ті документи, якими встановлено та доведено винні дії працівника в рамках трудового законодавства/виключно в рамках трудових правовідносин, та які є достатніми для втрати довіри та звільнення.

Крім того, посилається на те, що виписку з ЄРДР подано до суду першої інстанції виключно з метою доведення суду виявлення фактів, достатніх не лише для втрати довіри до позивача та звільнення за спірною статтею, а й до звернення до правоохоронних органів. Зазначає, що представник відповідача жодним чином не посилався на виписку з ЄРДР та наявність кримінального провадження щодо даного факту, як на доказ правомірності звільнення позивача чи наявність вини позивача у вчиненні саме кримінального правопорушення.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що ОСОБА_1 не повідомлена про розгляд подання на звільнення та не була присутня у профспілковій організації при розгляді вищевказаного подання.

Крім того, скаржником не надано доказів того, що ОСОБА_1 займаючи посаду менеджера з туризму 1 категорії Департаменту бронювання та обслуговування Європейських країн та Карибського басейну безпосередньо обслуговувала грошові або товарні цінності згідно її посадових обов`язків.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування обставин, які наведені в наказі про звільнення ОСОБА_1 з роботи, а саме вчинення корисного кримінального правопорушення щодо майнових прав товариства. Матеріали справи не містять доказів існування кримінального провадження з цього питання, пред`явлення ОСОБА_1 підозри у вчиненні злочину чи вироку суду.

Крім того, відповідачем не наданого доказів того, що ОСОБА_1 займаючи посаду менеджера з туризму 1 категорії Департаменту бронювання та обслуговування Європейських країн та Карибського басейну безпосередньо обслуговувала грошові або товарні цінності згідно її посадових обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 11 квітня 2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» на посаду помічника менеджера Департаменту Ізраїлю, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу № 126-к від 10 квітня 2017 року (а.с. 160, том 1).

19 травня 2017 року ОСОБА_1 переведено з посади помічника менеджера департаменту Ізраїль на посаду менеджера з туризму Департаменту Ізраїль з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу про переведення № 175-к від 19 травня 2017 року (а.с. 161, том 1).

ОСОБА_1 01 грудня 2017 року переведено на посаду менеджера з туризму 2 категорії до Департаменту бронювання та обслуговування Європейських країн та Карибського басейну, що підтверджується копією наказу про переведення № 461-к від 01 грудня 2017 року (а.с. 162, том 1).

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду менеджера з туризму 1 категорії до Департаменту бронювання та обслуговування Європейських країн та Карибського басейну, що підтверджується копією наказу про переведення № 17-д від 12 лютого 2019 року (а.с. 163, том1 ).

23 липня 2019 року аудитором ОСОБА_2 направлена доповідна записка генеральному директору відповідача, у якій зазначається про виявлений факт порушення позивачем порядку оформлення туристичних калькуляцій з метою купівлі останньою білетів для особистого користування за рахунок компанії (а.с. 164, том 1).

23 липня 2019 року створена комісія щодо проведення перевірки виявлених порушень в оформленні туристичних калькуляцій менеджера з туризму 1 категорії Департаменту продукту Європейських країн та Карибського басейну, тобто позивача, що підтверджується копією наказу № 475-с від 23 липня 2019 року (а.с. 165, том 1).

24 липня 2019 року за результатами проведеної перевірки виявлених порушень в оформленні туристичних калькуляцій позивачем, складено акт, за яким комісія проводячи перевірку оформлення туристичних калькуляцій встановила, що позивач у період з 03 вересня 2018 року по червень 2019 року свідомо оформлювала туристичні калькуляції на туристичні послуги з порушенням задля отримання неправомірної вигоди. Було вирішено направити заяву до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за фактом привласнення грошових коштів ТОВ «Тревел Профешнл Груп» під час формування замовлень на туристичні послуги (а.с. 166-167, том 1).

За заявою відповідача 25 липня 2019 року порушено кримінальне провадження № 0003188, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 168, том 1).

ОСОБА_1 07 серпня 2019 року написала заяву на звільнення за власним бажанням (а.с. 199, том 1).

08 серпня 2019 року відповідачем подано представнику трудового колективу ТОВ «Тревел Профешнл Груп» Щанкіну Євгену Вікторовичу подання про надання згоди на звільнення позивача на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 169-170, том 1).

Представник трудового колективу ТОВ «Тревел Профешнл Груп» Щанкін Є.В. 21 серпня 2019 року надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст 41 КЗпП України, що підтверджується копією повідомлення від 21 серпня 2019 року (а.с. 171, том 1).

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу відповідача лист щодо видачі трудової книжки, проведення розрахунку заробітної плати та за не використану відпустку, який повернувся 11 вересня 2019 року «у зв`язку з закінченням терміну зберігання» (а.с. 202, 204, том 1).

ОСОБА_1 22 серпня 2019 року звільнено з посади у зв`язку з втратою довіри на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 141-з від 22 серпня 2019 року (а.с. 172, том 1).

Так, згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП Українидозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника.

Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.

Таким чином, звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе лише спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальним правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Отже, вирішуючи під час розгляду справи питання щодо законності звільнення працівника з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29 листопада 2018 року № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідачем не надано суду як першої, так і апеляційної інстанції доказів того, що ОСОБА_1 відносилась до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, не було надано відповідних посадових інструкцій чи положення Товариства.

При цьому колегія суддів вважає, що посилання на те, що надані відповідачем до суду першої інстанції копії посадових інструкцій, з якими була ознайомлена ОСОБА_1 є належним, допустимим та достатнім доказом наявності першої умови, необхідної для звільнення працівника згідно з пунктом статті 43 КЗпП, а саме: обслуговування товарних цінностей становить основний зміст посадових обов`язків такого працівника, є необґрунтованими, оскільки зі змісту розділу ІІ посадової інструкції менеджера з туризму (1, 2 категорії), затвердженої генеральним директором ТОВ «Тревел Профешнл Груп» Гетманцевою О.Д. не вбачається, що позивач безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності.

Так, згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже відповідачем не доведено, що посада, яку обіймала ОСОБА_1 , передбачала безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей.

Крім того, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного наказу, роботодавцем не виконано вимоги ст.149 КЗпП України, оскільки не отримано пояснень у працівника щодо обставин порушення трудової дисципліни. При цьому, посилання скаржника на те, що у випадку застосування дисциплінарного стягнення до працівника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП Українизакон не вимагає отримання від працівника пояснень щодо обставин порушень є необґрунтованими, та суперечать вимогам закону.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасовання наказу ТОВ «Тревел Профешнл Груп» № 141-з від 22 серпня 2019 року про звільнення позивача з займаної посади у зв`язку з втратою довіри згідно п.2 ст.41 КЗпП України, а також визнання недійсним запис № 5 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Також, враховуючи положення ст.38 КЗпП України, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача з займаної посади за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України з 22 серпня 2019 року та про внесення відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення її з займаної посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» - Русіної Оксани Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді