ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 643/16285/20

провадження № 22-ц/818/1214/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Кругової С.С.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_4 разом з матір`ю, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Майстренко О.М., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_4 разом з матір`ю.

22.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 в особистому спілкуванні та проводженні часу з їх малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити наступний графік побачень ОСОБА_2 з його малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - перший та третій тиждень місяця: у вівторок з 15.00 години по 20.00 годину; у четвер з 15.00 години по 20.00 годину; з 10.00 години суботи по 20.00 години неділі; - другий та четвертий тиждень місяця: у вівторок з 15.00 години по 20.00 години; у четвер з 15.00 години по 20.00 годину; у суботу з 10.00 години по 20.00 годину. Зобов`язати ОСОБА_2 повертати після побачень за встановленим судом графіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав, за захистом яких позивач звернулася до суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року зобов`язано ОСОБА_2 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 в особистому спілкуванні та проводженні часу з їх малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний графік побачень ОСОБА_2 з його малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - перший та третій тиждень місяця: у вівторок з 15.00 години по 20.00 годину; у четвер з 15.00 години по 20.00 годину; з 10.00 години суботи по 20.00 години неділі; - другий та четвертий тиждень місяця: у вівторок з 15.00 години по 20.00 годину; у четвер з 15.00 години по 20.00 годину; у суботу з 10.00 години по 20.00 годину. Зобов`язано ОСОБА_2 повертати після побачень за встановленим судом графіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвали нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції вжив захід забезпечення позову у вигляді зобов`язання апелянта не чинити дії щодо перешкоджання позивачу в особистому спілкуванні з донькою, чим по суті задовольнив одну із позовних вимог. Зазначає, що вимоги заяви про забезпечення позову в частині встановлення графіку та порядку побачень Апелянта із дитиною за своїм змістом є нічим іншим як зверненням до суду про визначення способів його участі у вихованні малолітньої доньки, яке відповідно до вимог ст. 159 СК України є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення з заявою про забезпечення у такий спосіб позову в іншій справі (про визначення місця проживання дитини, що перебуває на розгляді суду). Звертає увагу на те, що ні заява про забезпечення позову, ні ухвала суду, постановлена за результатами її розгляду, не містить жодної згадки про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які посилання на хоч якісь докази існування такої загрози, оскільки до заяви про забезпечення позову такі докази взагалі не надавалися.

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_5 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що недобросовісна поведінка відповідача свідчить про існування реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду, у випадку задоволення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки трирічна дитина, знаходячись в умовах створення відповідачем постійних перешкод у вільному проводженні часу з матір`ю, схильна до втрати емоційного зв`язку з останньою та може бути психологічно не готова постійно проживати з нею. Наголошує, що зобов`язання ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду не чинити дії щодо перешкоджання позивачеві у особистому спілкуванні та проводженні часу з їх малолітньою донькою шляхом встановлення чіткого графіку зустрічей батька з дитиною та зобов`язання відповідача повертати доньку після таких зустрічей позивачеві спрямоване на забезпечення якнайкращих інтересів, психологічної стабільності та емоційного спокою дитини. Вказує, що предметом позовних вимог є визначення місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди проживанню малолітньої дитини з матір`ю, а заходи забезпечення позову, вжиті судом, полягають у встановленні обов`язку виключно ОСОБА_2 не чинити дії щодо перешкоджання позивачу в особистому спілкуванні та проводженні часу з їх малолітньою дитиною шляхом встановлення графіку побачень ОСОБА_2 з його малолітньою донькою та обов`язку повертати після побачень за встановленим судом графіком дитину її матері. Вважає, що в даному випадку суд, вживаючи заходи забезпечення позову, лише встановив тимчасовий порядок зустрічей батька з дитиною до набрання законної сили рішенням суду, а не визначив постійне місце проживання дитини з матір`ю. Звертає увагу суду на те, що забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача не чинити дії щодо перешкоджання позивачеві у особистому спілкуванні та проводженні часу з їх малолітньою донькою шляхом встановлення графіку зустрічей ОСОБА_2 з дитиною та зобов`язання повертати доньку після таких зустрічей позивачу за своїм змістом не співпадає з предметом поданого позову, не є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог та жодним чином не підмінює вирішення позову по суті. Зазначає, що порушення строків розгляду судом заяви про забезпечення позову, що не призвели до неправильного вирішення справи, не є окремою підставою для скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та сприятиме налагодженню емоційних стосунків дитини з обома батьками.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленим вимогам, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні бути реалізовані лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_4 разом з матір`ю.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилалася на той факт, що відповідач систематично позбавляє її можливості безперешкодно спілкуватись та проводити час з їх дитиною, неодноразово порушуючи усні домовленості стосовно строків знаходження дитини з ним, ігнорує бажання матері провести час наодинці зі своєю донькою.

Вважає, що вказані обставини свідчать про існування реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду, у випадку задоволення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки трирічна дитина, знаходячись в умовах створення відповідачем постійних перешкод у вільному проводженні часу з матір`ю, схильна до втрати емоційного зв`язку з останньою та може бути психологічно не готова постійно проживати з нею.

Відповідно до ст. 150 ч.10 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпеченя позову, які за змістом є тотожні задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом зобов`язання батька не чинити перешкоди матері в особистому спілкуванні з малолітньою дитиною та встановлення графіку спілкування з батьком дитини хоча і не є тотожнім заявленим вимогам, але фактично є вирішенням окремого спору.

Позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, не надано пропозицій, щодо зустрічного забезпечення, не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова