Справа № 638/7290/21
Провадження № 2/638/4276/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Дикарєвої Л.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить: скасувати обтяження, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5097872, типом обтяження є арешт нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», АА 710136, 07.06.2007, ДВС у Дзержинському районі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08 червня 2007 року на її квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 14211397) постановою «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», АА-710136, 07.06.2007, ДВС у Дзержинському районі м. Харкова накладено обтяження (арешт). Постанова «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», серії АА-710136 від 07.06.2007 винесена стосовно ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_2 не був власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 03 лютого 2007 року придбала у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу нерухомого майна трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Котляровою О.М. та зареєстровано в Реєстрі за №22. На заяву позивача про зняття арешту з нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), надано відповідь про те, що зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , не вбачається можливим.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позові вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити..

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 лютого 2007 року № 22 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 03 лютого 2007 року укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13454141 від 05.02.2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 14211397.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Шоста Харківська ДНК) накладено обтяження у вигляді арешту майна на квартиру АДРЕСА_2 на підставі постанови «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», АА 710136, 07.06.2007, ДВС у Дзержинському районі, власник майна ОСОБА_2 .

Відповідно до копії заяви про зняття арешту з нерухомого майна від 22.12.2020 року ОСОБА_1 зверталася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з прохання зняти арешт з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про надання відповіді від 28.12.2020 № /27705/19.6-59 вбачається, що зняти арешт з майна належного ОСОБА_1 не вбачається можливим.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України від 21квітня 1999року №606-XIV«Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України від 21квітня 1999року №606-XIV«Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами першої, другої, третьої та четвертої статті 57Закону України від 21квітня 1999року №606-XIV«Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент звернення позивачки до суду).

Відповідно до частин 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження№ 14-431цс19).

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Враховуючи те, що при реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, помилково зазначено майно, яке належить позивачці, що унеможливлює здійснення позивачкою правомочності розпорядження нерухомим майном, а факт відсутності відкритого виконавчого провадження унеможливлює зняття обтяження органом, що його наклав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з позивача судових витрат в розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги б//н від 09 квітня 2021 року, платіжне доручення та платіжне доручення до договору про надання правової допомоги від 09 квітня 2021 року відповідно до п. 1-2 згідно з додатком 1 від 13 травня 2021 року.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, на що неодноразово наголошувалося Верховним Судом.

В свою чергу, позивачем не надано розрахунок вартості послуг, які були виконанні адвокатом та акт приймання-передачі робіт.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, адреса: м. Харків, майдан Свободи 5, Держпром 6-й під`їзд, 10 поверх) про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Скасувати обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5097872, типом обтяження є арешт нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», АА 710136, 07.06.2007, ДВС у Дзержинському районі.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2021 року.

Суддя Л.М. Рибальченко