Справа № 447/1403/19 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/2270/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що у провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебував обвинувальний акт від 29 червня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000671 від 27 червня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до вищезазначеного обвинувального акту 27 червня 2016 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan», моделі «Tiida» із реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухаючись по асфальтованій автомобільній дорозі із сполученням «Київ-Чоп» 576 км + 900 м, що між населеними пунктами с.Луб`яне Миколаївського району Львівської області та с.Тростянець Миколаївського району Львівської області із швидкістю, близько 80-90 км/год., при ясній погоді без опадів та добрій видимості, будучи неуважним до дорожньої обстановки, не врахувавши дорожніх умов, безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив попутне зіткнення у лівому ряді смуги руху вказаної автомобільної дороги із автомобілем марки «Citroen», моделі «C-ELYSEE» із реєстраційним номером « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_1 . У зв`язку з чим транспортному засобу «Citroen», моделі «C-ELYSEE» було завдано суттєвих ушкоджень.

Дана дорожньо-транспортна пригода, згідно із висновком експерта №1/1216 від 11 листопада 2016 року відбулася внаслідок грубого порушення водієм автомобіля марки ««Nissan», моделі «Tiida» із реєстраційним номером « НОМЕР_1 » ОСОБА_3 правил дорожнього руху України, а саме: п.п.13.1.

Просив стягнути з відповідача ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" в його користь майнову шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, а з ОСОБА_3 - 172 270,86 грн.(сто сімдесят дві тисячі двісті сімдесят) грн. 86 коп. майнової шкоду.

Оскаржуваним заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" та ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 - власнику автомобіля марки Citroen C-ELYSEE, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 червня 2016 року в розмірі 248965(двісті сорок вісім тисяч дев`ятсотшістдесят п`ять) грн. 53 коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задоволено.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія».

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що оскільки в даному ДТП взаємодіяли 2 транспортних засоби, то відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України відшкодування шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки проводиться виключно за принципом вини, тобто винної особи.

Зазначає, що ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не встановив наявність вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, встановлення якої є обов`язковим відповідно до ст. 1188 ЦК України.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що в даних спірних правовідносинах відповідальність страховика наступає незалежно від наявності вини особи, цивільно-правова відповідальність, якої застрахована, посилаючись на ст. 1187 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 27 червня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Чоп 576 км + 900 м між населеними пунктами с. Луб`яне Миколаївського району Львівської області і с. Тростянець Миколаївського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nissan Tiida, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Citroen C-Elysee, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 27 червня 2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 000671 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

За результатами досудового розслідування обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_3 направлено до Миколаївського районного суду Львівської області.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 20 липня 2016 року № 5286 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Citroen C-Elysee, номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 червня 2016 року, становить 248 965,53 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СТ «Гарантія».

Згідно з висновком експерта від 11 листопада 2016 року № 1/1216 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення водієм автомобіля Nissan Tiida, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, а саме підпункту 13.1.

ПрАТ «СТ «Гарантія» подало до суду апеляційної інстанції заяву про те, що на підставі страхового акту № 5/229.06.2016 від 26 травня 2021 року здійснена страхова виплата ОСОБА_1 у розмірі 100 000 гривень (ліміт відповідальності страховика за спричинену матеріальну шкоду), що підтверджується платіжним дорученням № 785 від 26 травня 2021 року.

Колегія суддів бере також до уваги те, що у матеріалах справи міститься копія вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.1 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 вказаного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З матеріалів справи встановлено факт ДТП, вину відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Дана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №520/102565/16-ц.

Згідно копії платіжного доручення № 785 від 26 травня 2021 року ПрАТ «СТ «Гарантія» здійснило страхову виплату ОСОБА_1 у розмірі 100 000 гривень, а тому задоволенні позову в частині вимог до ПрАТ «СТ «Гарантія» належить відмовити.

Отже, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, колегія суддів доходить висновку, що з ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 148 965 гривень 53 копійки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 148 965 гривень 53 копійки.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.