Ухвала

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 357/4551/19

провадження № 61-18597ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 41 727,11 грн, а саме: 9 000 грн - основний борг за договором позики від 28 березня 2016 року; 784,84 грн - 3 % річних за договором позики від 28 березня 2016 року; 3 289,50 грн - інфляційні втрати за договором позики від 28 березня 2016 року; 4 052,77 грн - проценти за користування коштами за договором позики від 28 березня 2016 року; 24 600 грн - основний борг за договором позики від 17 лютого 2017 року.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області заочним рішенням від 18 листопада 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 28 березня 2016 року в розмірі 9 000 грн - основний борг за договором позики; 784,84 грн - 3 % річних; 3 289,50 грн - інфляційні втрати; 4 052,77 грн - проценти за користування коштами за договором позики від 28 березня 2016 року. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Київський апеляційний суд постановою від 24 травня 2021 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 17 лютого 2017 року в розмірі 24 600 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

15 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення боргу в розмірі 41 727,11 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року та про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов