Справа № 638/8554/19
Провадження № 2/638/736/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 07 червня 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою в якій просить суд стягнути на його користь з державного бюджета України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 1001520 гривень, завданого йому посадовими особами прокуратури Харківської області.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що 24 жовтня 2017 року прокуратурою Харківської області відкрите кримінальне провадження, предметом розслідування якого зокрема є можливі вчинені кримінальні правопорушення прокурором ОСОБА_3 . При здійсненні досудового слідства у цьому кримінальному провадженні службовими особами Прокуратури Харківської області виносилися незаконні постанови про його закриття, які в подальшому скасовувалися слідчим суддєю. Також позивач зазначає, що досудове слідство здійснюється неефективно протягом тривалого періоду часу. Внаслідок цього йому завдано моральної шкоди у розмірі вказаної суми.

28 вересня 2020 року позивач остаточно змінив та уточнив позовні вимоги, змінивши коло осіб та розмір позовних вимог, просить стягнути суму 267817,00 гривень.

Відповідач Харківська обласна прокуратура, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що службовими особами органів прокуратури Харківської області будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності дій службових осіб відповідача під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, позивачем ОСОБА_1 не надано, а прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування та оскарження їх до суду у порядку ст. ст. 303-307 КПК України, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої моральної шкоди.

31 липня 2019 року надано відзив на позовні вимоги, де представник прокуратури просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзові на позовну заяву відповідач, також заперечував проти позову, зазначаючи, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для застосування приписів ст. 1174 ЦК України, так як посадові особи органів прокуратури не є посадовими особами органів державної влади або місцевого самоврядування.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів Мельничук О. А. (діє на підставі довіренності від 15.07.2019 №05/2-83-14) у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволені в повному обсязі.

Суд, вислухавші вступні слова позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Прокуратурою Харківської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001156 від 24 жовтня 2017 року за заявою позивача щодо вчинення прокурором кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України.

Предметом доказування в цьому кримінальному провадженні зокрема є обставини правомірності дій прокурора.

20 грудня 2017 року постановою слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Горгуль Д.В. зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях прокурора складу злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України.

Ухвалою сідчого судді Червонозаводського районного суду Харківської області від 16 березня 2018 року за скаргою ОСОБА_1 вказану постанову слідчого скасовано та зобов`язано його відновити розслідування в данному кримінальному провадженні.

В подальшому при здійсненні досудового розслідування слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Горідько В.В. від 20 листопада 2018 року ухвалено постанову про закриття кримінального провадження внаслідок відсутності складу злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України, в діях прокурора.

Вказана постанова також оскаржена ОСОБА_1 та на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року скасована.

Постановою слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 20 лютого 2019 року кримінальне провадження знов закрито.

Слідчим суддєю Червонозаводського районного суду м. Харкова за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 03 квітня 2019 року постановлено ухвалу, якою скасовано постанову про закриття кримінального провадження та зобов`язано слідчого відновити досудове розслідування.

На разі досудове розслідування триває.

Слідчі судді, скасовуючи вищезазначені постанови службових осіб прокуратури Харківської про закриття кримінального провадження, посилалися на неповноту досудового розслідування та зокрема на невиконання вказівок слідчого судді.

Стаття 19 Конституції України наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень ( частина 1 та 2 ст. 9 КПК України).

Ухвали слідчих суддів, якими скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження, невиконання слідчими прокуратури Харківської області вказівок слідчих суддів та внаслідок цього здійснення досудового розслідування протягом більш ніж трьох років без остаточного вирішення кримінального провадження, вказують на незаконність рішень та бездіяльності слідчих прокуратури Харківської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №№0001156 від 24 жовтня 2017 року, що в свою чергу спростовує доводи Харківської обласної прокуратури про відсутність незаконних рішень та протиправної бездіяльності з боку її службових осіб.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача Харківської обласної прокуратури, про те, що прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування та оскарження їх ОСОБА_1 до суду у порядку ст. ст. 303-307 КПК України, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої моральної шкоди.

Отже, незаконні рішення посадових осіб прокуратури Харківської області, невиконання вказівок слідчих суддів, що призвело до незабезпечення швидкого, повного розслідування, також стосувалися прав позивача, за захистом яких він звертався при здійсненні досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Згідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, відшкодування моральної (немайнової шкоди) є способом захисту цивільних прав.

Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 23 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Компенсація моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів і застосовується в разі наявності всіх умов (підстав) для притягнення особи до цивільно-правової деліктної відповідальності, в якій деліктом є цивільне правопорушення. Такими умовами є протиправність у діях, наявність шкоди (у цьому випадку моральної), вина, крім випадків, передбачених законодавством (коли зокрема шкоду завдано службовою особою органу державної влади ст. 1174 ЦК України), причинний зв`язок між настанням шкоди та протиправними діями.

В судовому засіданні є доведеним той факт що внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності слідчих прокуратури Харківської області, які виразилися у винесенні постанов про закриття кримінального провадження, а також у невиконанні вказівок слідчих суддів, що призвело до тяганини при здійснені досудового розслідування, позивачеві були спричинені моральні страждання.

Зазначені незаконні рішення та бездіяльність безумовно визвали обурення позивача, змінили його нормальний життєвий ритм та вимагали від нього зусіль щодо відновлення своїх прав.

Отже, неодноразове прийняття службовими особами відповідача прокуратури Харківської області, незаконних постанов про закриття кримінального провадження та їх бездіяльність, що виразилася у невиконанні вказівок слідчих суддів, направлених на забезпечення швидкого та повного розслідування знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями.

Надаючи оцінку доводам відповідача про безпідставність вимог позивача про відшкодування моральної шкоди з підстав передбачених статтєю 1174 ЦК України, внаслідок того, що службові особи органів прокуратури не є службовими особами органів державної влади, суд виходить з того, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Системний аналіз положень ст. 131-1 Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» надає підстав прийти до висновку, що прокуратура є єдиною системою органів державної влади, які здійснюють підтримання державного обвинувачення в судах, представництво інтересів громадянина або держави в суді, нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Крім цього, відповідно до п. 4 розділу ХІІІ Переходні положення Закону України «Про прокуратуру» органами прокуратири здійснюється досудове розслідування до початку діяльності Державного бюро розслідувань.

Отже, доводи відповідача про те що органи прокуратури не є органами державної влади, є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до приписів статей 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, бездіяльністю службових осіб органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо розмірів моральної шкоди, які містяться в наданих відповідачем розрахунку та висновку спеціаліста, то суд зазначає, що вони не відповідають вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Крім цього, зазначені розрахунок та висновок спеціаліста не містять посилань на діючи методики оцінки розміру компенсації моральних страждань, зокрема й ті, що містяться в реєстрі методик проведення судових експертиз, який ведеться Мінюстом України на виконання приписів Наказу Мінюста від 02.10.2008 року №1666/5 «Про затвердження порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз».

Тому суд не приймає до уваги обгрунтування розмірів відшкодування моральної шкоди, наданні позивачем.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18), та у справі № 638/14009/17 ( провадження 61-766св20) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин,надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд вважає правильно застосували норми матеріального права та зробити обґрунтований висновок про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

При цьому суд вважає обґрунтовано відхили доводи відповідача та посилання на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не такий факт скасування, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування.

Як вже зазначав суд, неправомірні рішення та бездіяльність службових осіб прокуратури Харківської області завдали моральних страждань позивачу, які виразилися в обуренні позивача, зміні її нормального життєвого ритму та вимагали від нєї зусіль щодо відновлення своїх прав. Проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) ОСОБА_1 до суду не надано, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок незаконних рішень та бездіяльності відповідача, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума 5 000 гривень є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 23, 1174 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 75, 81, 133, 141, 246, 258, 259, 264, п. п. 9, 15.5 Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 5000 ( п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текс рішення складено 20 січня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.