КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2252/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Поливач Л.Д., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києвавід 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про зобов`язання виконати вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд зобов`язати акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» виконати вимоги ст. 61 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», Положення про провадження діяльності з адміністрування недержавного пенсійного фонду, затвердженого розпорядженням, від 03.12.2013р. № 4400 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Положення про недержавне пенсійне забезпечення в товаристві з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», затвердженого рішенням Правління від 07.07.2009р. (нова редакція від 29.10.2010р.) та виплатити позивачці пенсійний банківський вклад і нараховані на пенсійний банківський вклад проценти в загальному розмірі 74380 (сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят) гривень 53 копійки.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачкою та банком укладено Договір № 345/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення) від 07 липня 2009 р. ОСОБА_1 працювала у банку з травня 2001 року по грудень 2015 року на посаді заступника головного бухгалтера та на інших посадах. 12 квітня 2017 року позивачці виповнилось 50 років, а від так вважає, що отримала право на отримання недержавної пенсії відповідно до ст. 61 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення». Керуючись п. 4.1, п. 4.2.1, 4.2.2 п. 4.2 розділу 4 Положення, 17.07.2017р. позивачка подала до АТ «КІБ» відповідну заяву на отримання пенсійних заощаджень. У встановлений строк банк не виплатив пенсійні заощадження. На підставі вищенаведеного позивачка звернулася з відповідним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року задоволено позов. Зобов`язано АТ «Комерційний Індустріальний Банк» виплатити ОСОБА_1 пенсійний банківський вклад і нараховані на пенсійний банківський вклад проценти в загальному розмірі 74380,53 грн. Стягнуто з АТ «Комерційний Індустріальний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з АТ «Комерційний Індустріальний Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Не погодившись із вказаними судовим рішенням Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» 29 жовтня 2020 року подало апеляційну скаргу, у якій просило рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Вказує, що ст. 61 ЗУ "Про недержавне пенсійне забезпечення" не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки уданому випадку недержавний пенсійний фонд не створювався, пенсійна програма у АТ «Комерційний Індустріальний Банк» була організована включно для своїх співробітників. Також вказує, що позивач не є ні вкладником коштів за договором, ні особою, яка перераховувала ці кошти на депозитний рахунок, не є договір і договором банківського вкладу на користь третьої особи. Вказує, що скаржник вносив кошти на пенсійний рахунок позивача із власних фінансових ресурсів та за власний кошт, а також в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач вносила кошти на свій банківський рахунок. Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 65 ЗУ "Про недержавне пенсійне забезпечення" позивачем не надано доказів, що між сторонами погоджено пенсійний вік позивача, а тому враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо віку з якого може бути виплачено позивачу пенсійні внески, відповідач вважає, що умовами договору не передбачена виплата внесків при недосягненні 60 річного віку.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що пенсійні нарахування за якісну роботу їй здійснював інший власник банку, а новий власник банку, який змінився у 2015 році і звільнив її 31.12.2015 року, немає ніякого відношення до належний їй пенсійних коштів і не хоче сплачувати їй кошти, які ніколи йому не належали. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подана позивачем заява від 22 червня 2018р., є заявою про зміну пенсійного віку, вона відповідає формі встановленій Положенням про провадження діяльності з адміністрування недержавного пенсійного фонду та подана після досягнення позивачем 50 років, а також подана не пізніше ніж за 15 робочих днів до настання пенсійного віку. За наведених обставин, суд пришов до висновку, що позивачем вжито всіх необхідних заходів передбачених договором, а від так позов підлягає задоволенню.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , працювала у відповідача з 03 квітня 2001 року по 31 грудня 2015 року, була звільнена за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.17-18).

Між сторонами 07 липня 2009 укладено Договір №345/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення) (а.с.14-16).

Згідно умов цього договору банк відкриває позивачу пенсійний депозитний рахунок та рахунок для нарахування процентів для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії. Вкладник (Банк) щомісячно нараховує пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок Учасника (позивача) для накопичення пенсійних заощаджень.

Згідно з п.3.2.2 Договору Банк зобов`язаний виплатити пенсійні заощадження після настання підстав на їх отримання відповідно до умов цього Договору.

Обов`язок банку кореспондується право Учасника отримати пенсійні заощадження у порядку, встановленому цим Договором та Положенням.

Умовами п.6.1 Договору передбачено порядок виплати недержавної пенсії. Так, учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстави для отримання пенсійного заощадження та отримання від учасника письмової заяви.

Строк дії договору визначений сторонами до досягнення учасником пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (п.8.1.).

Позивачем 22 червня 2018 на адресу відповідача направлена заява про визначення пенсійного віку за формою, затвердженою розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.12.2013р. №4400, в якій вона повідомляє про настання пенсійного віку 20.07.2018 року (а.с.24-25).

20 липня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлена заява про здійснення одноразової пенсійної і посилаючись на положення п.6 розділу IV розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.12.2013р. №4400 та п.п 4.2.2, 4.2. Положення Банку про недержавне пенсійне забезпечення, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2018р. у справі №761/28585/17 просила виплатити пенсійні заощадження в акціонерному товаристві «Комерційний Індустріальний Банк» відповідно до заяви (а.с.26-28).

Положенням про недержавне пенсійне забезпечення в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Індустріальний Банк», що затверджено рішенням Правління Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» протокол від 29.10.2010, передбачені підстави для виплати пенсійних внесків, зокрема: досягнення Учасником недержавного пенсійного забезпечення пенсійного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (п.4.1 Положення).

Пунктом 4.2.2 визначено порядок виплати пенсійних внесків при досягненні Учасником пенсійного віку та зазначено, що для отримання одноразової пенсійної виплати при досягненні Учасником пенсійного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» до Операційного управління Банку Учасник особисто подає заяву, пред`являє оригінал паспорта громадянина України та оригінал ідентифікаційного номера. Виплата здійснюється не пізніше 3-х банківських днів після отримання Банком заяви та відповідних документів.

Відповідно до ЗаконуУкраїни «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09 липня 2003 року система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов`язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» підставами для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами є: 1) досягнення учасником фонду пенсійного віку, визначеного відповідно до цього Закону; 2) визнання учасника фонду особою з інвалідністю; 3) медично підтверджений критичний стан здоров`я (онкозахворювання, інсульт тощо) учасника фонду; 4) виїзд учасника фонду на постійне проживання за межі України; 5) смерть учасника фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заявою учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встановлює обов`язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, і не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження настання випадків передбачених пунктами 6.1 та 6.3 договору. Крім того, посилання позивача на наявність в неї права отримати пенсійний вклад до досягнення нею 60-ти років є безпідставними, оскільки укладеним між сторонами договором і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею передбачених договором та законом умов для отримання відповідних виплат, а банк, у порушення договору та закону, не здійснив таких виплат.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі№761/16712/17.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що пенсійні нарахування за якісну роботу їй здійснював інший власник банку, а новий власник банку, який змінився у 2015 році і звільнив її 31.12.2015 року, немає ніякого відношення до належний їй пенсійних коштів і не хоче сплачувати їй кошти, які ніколи йому не належали, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивач не довела належними доказами, що банк порушив її права як учасника недержавного пенсійного забезпечення та настання підстав та обставин визначених договором та законом для здійснення виплат позивачу.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про зобов`язання виконати вимоги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «20» січня 2021 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіЛ.Д. Поливач
О.І. Сліпченко