Постанова

Іменем України

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 691/528/15-ц

провадження № 61-20251св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 липня 2019 року у складі судді Савенко О. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Зазначав, що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступник - товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО»), до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто 69 232,08 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 582 210,05 грн, а також судові витрати 3 654,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем умови кредитного договору виконані, проте відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує повністю і станом на 06 березня 2015 року має заборгованість, яка складає 69 232,08 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 585 210,05 грн, із яких заборгованість за кредитом 51403,11 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 176 979,32 грн, прострочена заборгованість за кредитом 3 590,16 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 82 204,06 грн, заборгованість за відсотками 6 532,69 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 149 579,30 грн, прострочена заборгованість за відсотками 6 431,29 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 147 257,54 грн, пеня за прострочення кредиту та відсотків 11 296,28 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 258 651,43 грн.

З 16 березня 2012 року банком нараховувалася пеня за прострочення кредиту та відсотків, розмір якої станом на 06 березня 2015 року становить 11 296,28 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 258 651,43 грн.

10 серпня 2018 року у департаменті проблемної заборгованості роздрібних клієнтів № 1 АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 отримав розрахунок заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 014/2548/74/35600 із якого вбачається, що пеня за прострочення кредиту та відсотків почала нараховуватися банком лише з 28 серпня 2015 року.

Крім того, 21 серпня 2018 року Печерським відділенням № 7 АТ «Райффайзен Банк Аваль» було видано довідку про операції за кредитним договором, що пеня за прострочення кредиту та відсотків почала нараховуватися банком лише з 28 серпня 2015 року.

Вказаними доказами спростовується інформація, що зазначена у розрахунку заборгованість за кредитним договором, щодо того, що станом на 06 березня 2015 року розмір пені за прострочення кредиту та відсотків становив 11 296,28 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 258 651,43 грн.

Наявність недостовірної інформації у розрахунку заборгованості за кредитним договором, на який посилався суд в обґрунтування рішення, ставить під сумнів такий розрахунок в цілому, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що вищезазначені обставини є нововиявленими, оскільки мають істотне значення для правильного вирішення справи, так як саме на них ґрунтуються позовні вимоги, вони входять до предмета доказування у справі і можуть впливати на висновки суду, адже спростовують факти, покладені в основу рішення. Через надання банком недостовірної інформації вказані вище обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи, а були встановлені лише 10 серпня 2018 року, тому є підставою для перегляду рішення суду, його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтувалися на фіктивному розрахунку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 23 липня 2019 року, яку залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 28 грудня 2015 року Городищенського районного суду Черкаської області у цивільній справі № 691/528/15, провадження № 2/691/234/15 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2015 року № 014/2548/74/35600 за нововиявленими обставинами, правонаступник - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» м. Київ, відмовлено.

Залишено рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року в силі.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 у своїй заяві, не є нововиявленими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду та повторного розгляду справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Городищенського районного суду Черкаської області.

09 грудня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги та не надали правової оцінки довідці про операції за кредитом від 21 серпня 2018 року за період з 26 травня 2006 року по 13 серпня 2018 року, які повністю відповідають розрахунку заборгованості від 10 серпня 2018 року і є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки на підставі цих розрахунків повністю змінюється сума заборгованості відповідача перед банком.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2019 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з`ясовано обставини справи, а висновки у рішеннях відповідають обставинам справи. Просило відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що заявник ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 жовтня 2018 року № 140473664. Вказана квартира була предметом іпотеки за умовами кредитного договору.

Відповідно до рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнено заборгованість за кредитним договором № 014/2548/74/35600 від 26 травня 2006 року в сумі 69 232,08 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 585 210,05 грн. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 липня 2018 року № 132751560, на підставі постанови про арешт майна боржника від 11 червня 2018 року № 56583259 накладено арешт на нерухоме майно у виді квартири загальною площею 71,50 кв. м, житловою площею 41,60 кв. м в АДРЕСА_1 , підставою обтяження є договір іпотеки від 26 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Присяжнюк О. М.

28 вересня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК», а також, того ж дня, між ПАТ «ОКСІ БАНК» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» були укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 014/2548/74/35600 та про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 травня 2006 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

За вказаними договорами відступлення прав ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» одержує усі права вимагати від боржника, поручителів за кредитним договором, договорами поруки та іпотечним договором належного виконання всіх зобов`язань у обсязі, передбаченому в цих договорах.

Із матеріалів цивільної справи № 691/528/15, провадження № 2/691/234/15 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із доказів, які були повторно досліджені судом, вбачається, що в якості підстав для задоволення позовних вимог позивача до позовної заяви було долучено додатки, в тому числі розрахунок заборгованості за кредитом станом на 06 березня 2015 року, в якому відображено, що нарахування пені за прострочення кредиту та відсотків здійснювалось з 16 березня 2012 року по 06 березня 2015 року.

В період виконання судового рішення 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав у Департаменті проблемної заборгованості роздрібних клієнтів № 1 АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунок заборгованості за кредитом, з якого вбачається, що пеня за прострочення кредиту та відсотків у розрахунку станом на 10 серпня 2018 рік нараховується з 28 серпня 2015 року, а в розрахунку станом на 06 березня 2015 року - нараховується з 16 березня 2012 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанови або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

До аналогічного правового висновку колегія суддів Верховного Суду дійшла у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 344/7877/15-ц (провадження № 61-42471св18).

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

ОСОБА_1 в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами вказуєяк на нововиявлену обставину на розрахунок заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 014/2548/74/35600 станом на 06 березня 2015 року, в якому відображено, що нарахування пені за прострочення кредиту та відсотків здійснювалось з 16 березня 2012 року та становить 11 296,28 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 258 651,43 грн.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 014/2548/74/35600, отриманого 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 у департаменті проблемної заборгованості роздрібних клієнтів № 1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що пеня за прострочення кредиту та відсотків у розрахунку станом на 10 серпня 2018 року нараховується з 28 серпня 2015 року, а в розрахунку станом на 06 березня 2015 рік - нараховується з 16 березня 2012 року, що на думку заявника є нововиявленою обставиною.

Проте, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Посилання заявника на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було надано правової оцінки довідці від 21 серпня 2018 року про операції за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 014/2548/74/35600, якою підтверджено, що пеня за прострочення кредиту та відсотків почали нараховуватись банком лише з 28 серпня 2015 року не є обґрунтованим, оскільки долучений доказ був предметом розгляду у судах попередніх інстанцій і було надано обґрунтований висновок, що вказана довідка і розрахунок не є нововиявленою обставиною.

Враховуючи наведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для перегляду рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень судів попередніх інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. С. Висоцька І. В. Литвиненко