Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 369/11811/17

провадження № 61-4288св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлов Юрій Вікторович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» (КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу») Козлова Ю. В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування рішень і записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2006 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено кредитний договір № 014/9441/74/44115, відповідно до умов якого банк надав йому грошові кошти у розмірі 280 000,00 доларів США, а він зобов`язався у строк до 30 серпня 2026 року повернути кредитору зазначену суму та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних, комісію згідно з умовами договору та тарифами кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 серпня 2006 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., зареєстрований в реєстрі за номером 2934з, за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

13 жовтня 2017 року під час розгляду справи за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором йому стало відомо про відступлення банком 15 вересня 2017 року права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Оскільки він не отримав жодного повідомлення про укладені відповідачами правочини про відступлення прав за кредитним і іпотечним договором, то має місце порушення положень Закону України «Про іпотеку» щодо строку повідомлення боржника про відступлення прав вимоги.

Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором внесено запис про право власності, згідно з яким власником житлового будинку, загальною площею 430,2 кв. м, та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Підставою для виникнення у ОСОБА_2 права власності на ці об`єкти є договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 вересня 2017 року.

Разом з тим, він не надавав згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

Крім того, ОСОБА_2 не надсилала йому письмової вимоги про усунення порушень, що свідчить про незаконність дій відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи наведене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, та житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, та житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37885508;

- визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37886899;

- скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер: :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37885508;

- скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37886899.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37885508.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37886899.

Скасовано запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер: :02:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37885508

Скасовано запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37886899.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1494 га, кадастровий номер: :02:006:0005, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок, загальною площею 430,2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки встановив, що ОСОБА_2 не надсилала ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, що є порушенням вимог пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо направлення ОСОБА_1 вимоги про необхідність виконання зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки є дійсними для ОСОБА_2 як нового кредитора.

Чинним законодавством України не передбачено повторне надіслання вимоги у зв`язку з відступленням права вимоги за основним договором та договором забезпечення, не встановлено також термін дії надісланої вимоги, тобто граничний термін звернення стягнення після надіслання та отримання вимоги.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що така вимога стосувалась прав та обов`язків виключно ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та не може стосуватись нових кредиторів не ґрунтується на приписах закону.

Оскільки позивач не вчинив дії щодо погашення заборгованості, а матеріалами справи підтверджено сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, ОСОБА_2 як новий кредитор не порушила вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Установивши, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ОСОБА_2 надала державному реєстратору передбачені Порядком документи та відсутні підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені частиною першою статті 24 Закону, суд апеляційної інстанції вважав, що державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ОСОБА_2 проведена з дотриманням норм законодавства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 всупереч вимогам статті 37 Закону України «Про іпотеку» не надала державному реєстратору оцінку вартості предмета іпотеки. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Враховуючи наявність лише повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» про необхідність виконання ОСОБА_1 порушеного зобов`язання, апеляційний суд проігнорував приписи статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якими встановлено обов`язок обтяжувача, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Апеляційний суд уникнув обов`язку щодо надання оцінки договорам про відступлення права вимоги та не встановив, що указані договори відносяться до договорів факторингу, клієнтом у якому може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, на переконання заявника, постанова суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм статей 263, 264 ЦПК України, а також неправильним застосуванням положень статті 387 ЦК України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у квітні 2019 року, ОСОБА_2 заперечувава проти доводів касаційної скарги, зазначивши, що позивач був повідомлений про зміну кредитора. Так, під час розгляду справи № 369/7251/17 за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачу були надані документи про зміну кредитора та задоволено клопотання ОСОБА_2 про заміну сторони (позивача) у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/11811/17.

У травні 2019 року цивільна справа № 369/11811/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування рішень і записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 30 серпня 2006 року між АТ «Райффайзен Банк «Аваль» (перейменований у ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/9441/74/44115, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 280 000,00 доларів США, а останній зобов`язався у строк до 30 серпня 2026 повернути кредитору зазначену суму та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних, комісію згідно з умовами договору та тарифами кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені умовами кредитного договору (т. 1, а. с. 16, 17).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., зареєстрований в реєстрі за номером 2934з, за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 18, 19).

15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/9441/74/44115, за яким в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (т. 1, а. с. 26)

15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки до кредитного договору від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 (т. 1, а. с. 27).

15 вересня 2017 року між ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115. (т. 1, а. с. 28-30).

15 вересня 2017 року ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки до кредитного договору від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 (т. 1, а. с. 31).

15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 (т. 1, а. с. 32, 33).

15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки до кредитного договору від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 (т. 1, а. с. 34).

01 листопада 2017 року державним реєстратором КОФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козловим Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено записи про право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 95-100).

Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірні об`єкти нерухомості визначено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 вересня 2017 року.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_1 допустив неналежне виконання його умов про повернення кредиту, укладений на забезпечення виконання кредитного договору договір іпотеки містить застереження про можливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки і первісний кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у спосіб, який не суперечить цивільному законодавству України, уступив право вимоги за цим кредитним договором і договором іпотеки іншим особам, зокрема, ОСОБА_2 .

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, характер пред`явлених позовних вимог, а також доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, є характерним спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Викладене узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18).

У постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала на відсутність підстав для відступу від зазначених висновків.

Як вбачається зі встановлених судами обставин у цій справі, з укладенням 15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк», між ПАТ «Комерційний «Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим», між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_2 договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою і має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не має право надавати фінансові послуги.

Таким чином, вирішенню питання про можливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки новим кредитором, законність рішень державного реєстратора, пов`язаних із реєстрацією права власності на нового кредитора тощо, має передувати встановлення правомірності набуття фізичною особою ОСОБА_2 відповідного права вимоги за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 і договором іпотеки від 30 серпня 2006 року, укладеним на забезпечення його виконання.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 не порушував питання про дійсність договорів про відступлення права вимоги, укладених 15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_2 , а оскаржував рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності зі скасуванням відповідних записів.

Неправильне застосування апеляційним судом норм статей 1079, 1083 ЦК України, які визначають належні сторони договору факторингу, є одними із доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що незаявлення позовної вимоги про недійсність договорів відступлення права вимоги не дає підстави для висновку про правомірність набуття ОСОБА_2 права вимоги за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 та за договором іпотеки до цього кредитного договору, оскільки договори про відступлення права вимоги, укладені 15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_2 , є недійсними в силу вимог закону, з огляду на їхній суб`єктний склад.

Суд першої інстанції при вирішенні справи зазначене також не врахував і не застосував до спірних правовідносин норми статей 1079, 1083 ЦК України.

За таких обставин дії ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є незаконними, правові підстави для здійснення державної реєстрації указаного нерухомого майна за ОСОБА_2 відсутні.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про визнання незаконними та скасування рішень і записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно не підлягають задоволенню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; близькі за змістом приписи були викладені у частинах першій і третій статті 12 ЦПК України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина перша статті 29 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача за первісним позовом до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 існує саме з ОСОБА_2 з приводу порушення нею права власності позивача на квартиру внаслідок дій щодо реєстрації за нею такого права.

Отже, позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року не можуть бути звернені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у

справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

З огляду на викладене та з урахуванням приписів частини третьої статті 400 ЦПК України судові рішення першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування рішень і записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, та житловий будинок, загальною площею 430,2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, та житловий будинок, загальною площею 430,2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер: :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37885508.

Скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 листопада 2017 року, індексний номер: 37886899.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: :02:006:0005, площею 0,1494 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 430, 2 кв. м, житловою площею 160 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Козлова Ю. В. про визнання незаконними та скасування рішень і записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк