Справа № 732/2059/19
Провадження 2/732/429/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді КарпинськоїН.М., секретар Воропаєва К.В., за участі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Чікової Т.А., у судовому засіданні в залі суду в м. Городня у загальному позовному провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Чернігівська міська рада як орган опіки та піклування,-

ВСТАНОВИВ:

позивач 06.12.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визначити місце проживання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - позивачем ОСОБА_1 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Справа розглядалась судами різних інстанцій та повернулась до Городнянського районного суду на новий розгляд після ухвалення судом касаційної інстанції про скасування рішень попередніх інстанцій.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали і просили позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до суду не зявилась, розпорядилась своїми правами на власний розсуд.

Згідно ч.3 п.1 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Чернігівська міська рада як орган опіки та піклування, заявили клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами, подавши свій висновок, та внаслідок віддаленності органу від місця розташування суду клопотали про розгляд справи без участі їх представника.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов"язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Вивчивши позов, встановивши вимоги і заперечення сторін, визначившись із правовідносинами між ними, дослідивши письмові докази у справі та обравши норму права, яка підлягає застосуванню, суд визнає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що узгоджується із даними відображеними у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Дитина фактично не проживає з матір`ю через волевиявлення обох сторін і самої дитини, думка якої підлягає врахуванню згідно СК України. Обставина проживання дитини з батьком з січня 2020 року та на момент нового розгляду позову, підтверджена в суді. Зміна місця проживання дитини, відбувалась в тому числі з мовчазної згоди матері.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2021 року припинено стягнення аліментів за судовим наказом від 25 березня 2019 року №732/440/19, провадження № 2-н/732/10/19 із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , на користь стягувача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Одночасно стягнуто із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред"явлення позову до суду із 01.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За наданим суду витягом із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 671 від 03 листопада 2021 року „Про особисті немайнові права та обовязки батьків та дітей затверджено висновок щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків ОСОБА_1 (а.с.155 том 2).

З наведеного висновку (а.с.156 том 2) вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Обставини притягнення матері до адміністративної відповідальності у 2019 році не можуть бути прийняті судом як такі, що характеризують особу матері, оскільки згідно ст. 39 КупАП якщо особа піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Разом з тим, згідно наданої інформації Новозаводським районним судом міста Чернігова ОСОБА_2 притягнута до кримінальної відповідальностіза вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Однак, вчинення проступку, не свідчать про ставлення матері до дитини та не є таким, що характеризує її відношення до материнства.

Разом з тим, саме за місцем проживання батька, у житлі, в якому він має частку власності, створені належні умови для дитини. Таке місце проживання та навчальний заклад, в якому навчається ОСОБА_4 , знаходяться в одному районі. Дитина має сталі соціальні звязки з однолітками та однокласниками.

Мати доказів наявності існування належного приміщення, де дитині створені умови її проживання, фактично суду не надала.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного опікування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У справі відсутні докази що позивач самоправно змінив місце проживання дитини, у тому числі, шляхом викрадення. Зміна місця проживання дитини не відбувалась поза волею матері. Її мовчазна згода виражається в тому, що відсутні позови по повернення дитини, як і заяви до правоохоронних органів. Дитина, в тому числі, з волевиявлення (хоч і пасивного) самої матері-відповідача, більше року постійно проживає за місцем проживання батька.

Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 61-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Таким чином, ураховуючи вказаний вище висновок Великої Палати Верховного Суду, вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дитини.

Батьком створені безпечні умови формування дитини як особистості, забезпечено в сімейному оточенні дитині врівноважений психологічний стан, хлопчик прихильний до батька, який переважно і забезпечує розвиток дитини у безпечному, спокійному середовищі.

З урахуванням наведеного, суд погоджується та пітримує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком - ОСОБА_1 .

Згідно с. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Доказами підтверджено, що при предявленні позову в суді першої інстанції позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.2,4-5, 12-13, 43,82,83,89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. 160 -161 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 сплачений при предявленні позову до суду судовий збір 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2021 року.

Суддя Карпинська Н.М.