КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/3237/19

провадження помер: 22-ц/824/4813/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дзюбіної Євгенії В`ячеславівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у складі судді Юзькової О.Д., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2017 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №bm83794a7k5, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Toyota RAV4», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 .

Позивач вказував, що 19 серпня 2017 року у місті Києві по вул. Мельникова, 5 сталася ДТП за участю автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Зазначав, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2229726 від 15 вересня 2017 року та умов договору добровільного страхування наземного транспорту №bm83794a7k5 від 17 березня 2017 року, розмір відшкодування склав 183 484 грн 64 коп., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля згідно із заявою страхувальника на станції технічного обслуговування відповідно до платіжного доручення.

Вказував, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТДВ «СТДВ «Глобус») згідно з полісом № АК%3099616, яким встановлено ліміт відповідальності у розмірі 100 000 грн 00 коп., франшиза - 0 грн 00 коп.

02 березня 2018 року позивач звернувся до ТДВ «СТДВ «Глобус» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яке 16 червня 2018 року виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн 00 коп. Тому позивач вважав, що сума збитків, які йому не відшкодовані, становить 83 484 грн 64 коп.

З наведених підстав ПрАТ «СК «АХА Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 83 484 грн 64 коп.,та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму у розмірі 83 484 грн 64 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дзюбіна Є.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був обізнаний про розгляд даної справи, оскільки не отримував копії ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та не отримував жодної судової повістки. Вказує, що, у порушення вимог процесуального законодавства, суд першої інстанції не пересвідчився чи був повідомлений відповідач належним чином про розгляд справи та чи були вручені йому судові повістки у встановлений законодавством строк. Тому відповідач був позбавлений можливості подати до суду відзив на позов та скористатися правом заявити клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зазначає, що при визначенні розміру відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, суд першої інстанції виходив із наданих позивачем доказів, а саме: калькуляції ремонтних робіт від 11 вересня 2017 року та рахунку - фактури №, складених станцією технічного обслуговування - товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» (далі - ТОВ «Автосаміт ЛТД») від 14 вересня 2017 року, на підставі яких 18 вересня 2017 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено страхове відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу у розмірі 175 198 грн 64 коп., без урахування вирахуваних суми несплачених страхових платежів, що складало 8 286 грн 00 коп.

Вказує, що відповідач не погоджується з таким розміром відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , є завищеною, а суд першої інстанції необґрунтовано прийняв розрахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» № від 14 вересня 2017 року, який, на думку відповідача, є неналежним та недопустимим доказом заподіяння матеріальних збитків, з огляду на сукупність таких обставин: огляд транспортного засобу було проведено за відсутності сторони відповідача та без його належного повідомлення про проведення такого огляду; перелік зазначених запасних частин відповідно до калькуляції та рахунку-фактури не відповідає акту огляду транспортного засобу; при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу не було враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Звертає увагу на те, що оскільки дана справа розглядалася в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідач, не будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про призначення у справі автотоварознавчої експертизи для встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Ураховуючи те, що для визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок ДТП, необхідні спеціальні знання, у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами не надані відповідні висновки експертів з цього питання, а тому відповідач вважає за необхідне звернутися до суду апеляційної інстанції із відповідним клопотанням про призначення у справі автотоварознавчої експертизи.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ПрАТ «СК «АХА Страхування» у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи ПрАТ «СК «АХА Страхування» повідомлене належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судової повістки (а.с.174).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку представника ПрАТ «СК «АХА Страхування» такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною 1 ст. 277 ЦПК України передбачено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено право відповідача у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.ст. 178, 191 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Згідно зі ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

27 травня 2019 року судом першої інстанції копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів були надіслані відповідачу, на адресу зазначену у позові.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що у встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про пред`явлені до нього вимоги і розгляд даної справи та отримав копії ухвали про відкриття провадження і позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що поштовий конверт, у якому судом першої інстанції направлялись процесуальні документи на адресу відповідача, повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.61).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17-ц (провадження №14-507цс18) сформулювала такі висновки, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 47, 48 постанови).

Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, не забезпечив його можливості надати суду докази та дати свої пояснення з приводу поданого ПрАТ «СК «АХА Страхування» позову, чим позбавив його можливості скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 43, 49, 277 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права відповідача ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, колегія суддів вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2017 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № bm83794a7k5, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.23-30).

19 серпня 2017 року об 11 год. 00 хв. у місті Києві по вул. Мельникова, 5 сталася ДТП за участю автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , що був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту №bm83794a7k5 від 17 березня 2017 року.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП (а.с.9).

Вказана ДТП визнана ПрАТ «СК «АХА Страхування» страховим випадком, про що 15 вересня 2017 року складено страховий акт №АХА2229726 (а.с.11).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування розмір відшкодування склав 183 484 грн 64 коп., що підтверджується рахунком-фактурою № ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 14 вересня 2017 року (а.с.12, 13).

ПрАТ «СК «АХА-Страхування» сплатило за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля згідно із заявою страхувальника на СТО у розмірі 175 198 грн 64 коп. без урахування вирахуваних суми несплачених страхових платежів, що складало 8 286 грн 00 коп. (а.с.8).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3099616, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн 00 коп., франшиза - 0 грн 00 коп. (а.с.33).

02 березня 2018 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ТДВ «СТДВ «Глобус» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

13 червня 2018 року ТДВ «СТДВ «Глобус» було здійснено ПрАТ «СК «АХА-Страхування» виплату страхового відшкодування у межах ліміту в розмірі 100 000 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи позов, ПрАТ «СК «АХА Страхування» зазначало, що відповідно до ст. 1194 ЦК України має право звернутися до відповідача, як до винної особи у скоєнні ДТП, з вимогою про стягнення з останнього різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням), яка становить 83 484 грн 64 коп.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим.

В Україні здійснюється такий вид обов`язкового страхування, як страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування»).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Указана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах КГС у складі Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 905/2970/16, у справі № 910/15182/17, у постанові КЦС від 10 квітня 2019 року у справі № 539/447/17, у постанові КГС у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування перейшло право вимоги до відповідача, у межах фактичних витрат (суброгація).

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус», яке після звернення ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплатило останньому страхове відшкодування у межах ліміту згідно зі страховим полісом, укладеним із ОСОБА_1 , у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пред`явивши даний позов, ПрАТ «СК «АХА Страхування» на підтвердження вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з НОМЕР_1 , надало рахунок-фактуру № від 14 вересня 2017 року ТОВ «Автосаміт ЛТД», відповідно до якого вартість ремонту склала 183 484 грн 64 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 вказує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , є завищеною, а суд першої інстанції необґрунтовано прийняв як доказ розрахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» № від 14 вересня 2017 року, який є неналежним та недопустимим доказам заподіяння матеріальних збитків, з огляду на сукупність наступних обставин: огляд транспортного засобу було проведено за відсутності сторони відповідача та без його належного повідомлення про проведення такого огляду; перелік зазначених запасних частин відповідно до калькуляції та рахунку-фактури не відповідає Акту огляду транспортного засобу; при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу не було враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з приписами ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на ту обставину, що у порушення норм процесуального права, відповідач був позбавлений надати докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, судом апеляційної інстанції у справі за клопотанням представника відповідача ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року була призначена судова автотоварознавча експертиза, на вирішення якої поставлено питання щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування фізичного зносу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19 серпня 2017 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23 вересня 2021 року №17755/21-54, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19 серпня 2017 року, складала 137 963 грн 98 коп. в т.ч. ПДВ. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19 серпня 2017 року, складала 92 615 грн 24 коп. в т.ч. ПДВ (а.с.160-169).

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 дійшов висновку, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Відповідно до ч.ч.1-7 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази щодо розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , апеляційний суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23 вересня 2021 року №17755/21-54, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19 серпня 2017 року, складала 92 615 грн 24 коп. в т.ч. ПДВ.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом висновку експерта було дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23 вересня 2021 року №17755/21-54 складений відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року; обставин, які виключали участь експерта у справі не встановлено; компетентність експерта перевірена, він не вийшов за межі своїх повноважень; експертові судом було надано достатньо об`єктів дослідження; відповіді на порушені питання є повними та відповідають іншим фактичним даним; між дослідницька частина та підсумковий висновок експерта узгоджуються між собою; експертний висновок є обґрунтованим та узгоджується з іншими матеріалами справи.

На підставі викладеного, зважаючи на норми ст.ст.77-80 ЦПК України, указаний висновок є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом підтвердження заперечень ОСОБА_1 про завищеність вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , заявленого позивачем.

З висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23 вересня 2021 року №17755/21-54 вбачається, що експертом визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19 срепня 2017 року та складає 92 615 грн 24 коп., в т.ч. ПДВ, яке повинно бути враховано, зважаючи на ту обставину, що позивачем вартість відновлювального ремонту перераховувалась СТО, який є платником податку.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , не перевищує страхову виплату (страхове відшкодування), сплачене позивачу страховиком відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус» у розмірі страхового ліміту - 100 000 грн 00 коп.

Будь-яких належних аргументів на спростування висновку експерта позивачем не наведено та матеріали справи таких не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави до задоволення позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення про відмову у задоволені позову, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 325 грн 00 коп. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 059 грн 32 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дзюбіної Євгенії В`ячеславівни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 325 грн 00 коп. та витрати пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 2 059 грн 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: