Справа № 624/817/20
№ провадження 2/624/21/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2021 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Крапівки Т.В., за участю секретаря Лебідь Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кегичівка, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані дружина позивача ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 . В будинку ОСОБА_2 зареєстрований з січня 2007 року. Проте з квітня 2013 року фактично за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації. Комунальні послуги відповідач не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у побуті. Факт реєстрації відповідача в будинку створює позивачу проблеми при оформленні субсидії у зв`язку з тим, що не може надати у відділ субсидії довідку про його доходи і він не являється членом родини позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, але йому було відмовлено. Договорів з відповідачем щодо надання будинку в його користування позивач не укладав, перешкод у користуванні житлом не чинив.
Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 09.12.2020, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, повідомив, що в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до ч.7,ч.8 ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, іншої адреси суду не повідомлено. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Відзив на позов до суду від відповідача не надходив.
Зі згоди представника позивача, наданої у клопотанні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2019 придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №184308547 від 10.10.2019.
З договору купівлі продажу житлового будинку вбачається, що ОСОБА_6 є колишнім співвласником житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 07.10.2020 ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає АДРЕСА_1 та має такий склад сімї: дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_8 .
Відповідно до копії з будинкової книги, ОСОБА_2 зареєстрований в будинку з 30.01.2007.
Згідно копії акту Бесарабівської сільської ради від 05.10.20 №02-19 встановлено, що ОСОБА_2 фактично в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає з квітня 2013 року.
Отже в судовому засіданні встановлено, що відповідач продав будинок позивачу за договором купівлі продажу, не являється членом його сім`ї, в тому числі і колишнім, з квітня 2013 року в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, фактично проживає за іншою адресою, проте до цього часу за місцем реєстрації добровільно не знявся.
Всі обов`язки пов`язані з утриманням будинку виконує позивач по справі.
Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обов`язків перед ним не має.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.
Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинен сплачувати з вини відповідача, тощо.
Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.
Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, з квітня 2013 року не проживає в ньому, при цьому в добровільному порядку не знявся з реєстрації.
Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже він втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено факт непроживання відповідача в його будинку понад рік.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76-82, 95, 141, 263-268, 280-284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач може оскаржити рішення до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Цовінар, Мартунівського району, Вірменія, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 28 липня 2003 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Бесарабівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 22.01.2007, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Суддя Т.В. Крапівка