МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/37/20
Провадження № 22-ц/812/1888/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мельничук О.В. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про встановлення способу участі відповідача у вихованні дітей та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради № 580 від 13 грудня 2019 року «Про встановлення порядку побачення громадянина ОСОБА_5 з малолітніми дітьми».

11 березня 2020 року позивачка подала заяву про зміну предмету позову та просила визначити наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша та третя п`ятниці місяця 10:00 до 18:00 годин; друга та четверта субота місяця з 11:00 до 19:00 годин на території м. Первомайськ Миколаївської області, крім періоду оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що 13 грудня 2019 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради було винесене рішення № 580 «Про встановлення порядку побачення громадянина ОСОБА_5 з малолітніми дітьми», яке вона отримала 17.12.2019.

Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_5 встановлено порядок побачення з малолітніми синами ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 16.00 до 20.00 та щосуботи з 10.00 по 20.00 за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

З вказаним рішенням позивачка категорично не згодна оскільки, під час вирішення питання про встановлення порядку побачення батька з дітьми повинні бути належним чином враховані інтереси дітей та встановлені всі обставини справи, чого не було здійснено управлінням у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області.

Відповідно до абзацу 2 пункту 73 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Однак жодного висновку, як того вимагає Постанова КМУ управлінням у справах дітей Первомайської міської ради зроблено не було, а саме: висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, висновку про стан здоров`я заявника, акту перевірки умов проживання, тощо. Не було запрошено до бесіди і ОСОБА_4 , де б вона змогла пояснити всі обставини справи щодо можливих побачень з відповідачем.

Також управлінням у справах дітей Первомайської міської ради не було направлено відповідних запитів до правоохоронних органів, щодо наявності чи відсутності факту насильства відносно позивача, оскільки вона дуже часто викликала поліцію до свого будинку в зв`язку з влаштування скандалів в її будинку ОСОБА_5

29 листопада 2019 року при розгляді заяви ОСОБА_5 на комісії з питань захисту прав дитини не було звернуто уваги на зауваження позивачки щодо наявності деяких проблем зі здоров`ям у дітей, те що діти є ще малими, потребують спеціального харчування, а також, щоб побачення дітей з батьком проходили в присутності матері або інших родичів дітей.

06 грудня 2019 року представником позивачки до служби у справах дітей було подано заяву, щодо перегляду пропозиції про встановлення порядку побачення ОСОБА_5 в зв`язку з нововиявленими обставинами, а саме аморальної поведінки батька дітей ОСОБА_5 , що підтверджується відео в мережі інтернет.

Однак вказана заява так і не була розглянута і не прийнята до уваги при винесені рішення «про встановлення порядку побачення гр. ОСОБА_5 з малолітніми дітьми» та до теперішнього часу відповіді на вказану заяву не отримано.

За ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Однак управлінням у справі дітей Первомайської міської ради не було вчинено жодних відповідних дій, ні згідно постанови КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, ні Сімейного Кодексу України, а саме не складено висновків, не вивчено умови життя батьків, не надано відповідних запитів до належних органів. Враховуючи викладене рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 13.12.2019 № 580 «Про встановлення порядку побачення громадянина ОСОБА_5 з малолітніми дітьми» було прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Посилаючись на викладене просила задовольнити позов.

31 січня 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб його участі у спілкуванні з синами, надавши побачення: щоп`ятниці з 10:00 до 20:00 годин з правом ночівлі та щосуботи з 10:00 до 20:00 годин за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 без присутності матері та сторонніх осіб, а також надати можливість безперешкодно відвідувати дітей в день їх народження та святкові дні.

Позов мотивовано, тим що з листопада 2011 року до 03.08.2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народились сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які залишились проживати з матір`ю. З цього періоду ОСОБА_5 не має можливості бачитись з дітьми, приймати участь у їх виховання, турбуватись про них.

Рішенням виконкому Первомайської міської ради від 13.12.2019 року за №580 було визначено порядок участі ОСОБА_5 у вихованні синів. Однак, ОСОБА_4 , в супереч вказаного рішення, чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дітьми, що підтверджено актами від 21.12.2019 року, 28.12.2019 року, 03.01.2020 року, 04.01.2020 року, 20.01.2020 року, 11.01.2020 року.

Згідно психологічного висновку за результатами консультацій та діагностики практичного психолога ОСОБА_12 діти дуже прив`язані до батька. Останній забезпечений житлом, позитивно характеризується за місцем проживання, а так як між ним і матір`ю дітей склались неприязні стосунки, то щоб позбавити дітей травмуючи факторів, зустрічатись з ними батькові потрібно у відсутність матері.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року позови задоволені частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_5 у спілкуванні з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години за місцем проживання батька по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 у спілкуванні з дітьми.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020р. в частині вимог ОСОБА_5 про визначення способів участі у вихованні дітей змінено та доповнено правом останнього на побачення з дітьми у день їх народження 02 червня, а також у святкові дні: 01 січня, 01 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 08 липня 2021року касаційна скарга ОСОБА_14 була залишена без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2021 року залишені без змін.

Не погоджуючись із рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року, ОСОБА_3 , яка не брала участі у розгляді справи, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 та визначити наступні способи участі відповідача у вихованні синів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 : перша та третя п`ятниці місяця 10.00 до 18.00 год.; друга та четверта субота місяця з 11.00 до 19.00 год. на території м. Первомайськ, Миколаївської області, крім періоду оздоровлення.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що зазначеним рішенням суду частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визначено спосіб участі ОСОБА_5 у спілкуванні з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З реєстру судових рішень скаржниця ОСОБА_3 дізналась, що в березні 2021 року Миколаївським апеляційним судом було розглянуто апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та визначено спосіб участі батька у вихованні неповнолітніх дітей.

Оскільки ОСОБА_3 є бабусею неповнолітніх дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , яка завжди піклується про права та інтереси своїх онуків, рішення суду в даній справі порушує її інтереси.

Скаржниця вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального законодавства через неповне з`ясування обставин справи та ненадання достатньої уваги наданим доказам.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував необхідності дотримання якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків. Вважає, що суд

першої інстанції прийняв за основу висновок органу опіки та піклування, не врахувавши всіх фактичних обставин даної справи та безпосередньо інтересів дітей.

Також скаржниця зазначає, що вона як бабуся неповнолітніх дітей, з самого їх народження постійно перебуває з ними, допомагає матері у їх вихованні, весь свій вільний час проводить з онуками. Діти комфортно почувають себе з бабусею, між ними існує сильний психо-емоційний зв`язок. Діти позитивно ставляться до бабусі, в її присутності вони спокійні, доброзичливі та впевнені. На протязі вже декількох років між дітьми та бабусею склалися деякі традиції, яким внуки з радістю слідують та завжди чекають на їх повторення. Так, щосуботи діти з бабусею весь день проводять разом, вони відвідують дитячі-розважальні заклади, а після готують смачну випічку. Спільне приготування різноманітних солодощів дуже подобається дітям, які в цей час сповнені радістю, намагаються фантазувати та втілювати свої цікаві ідеї. Спілкування дітей з бабусею добре впливає на їх психоемоційний стан. Крім того, діти звикли, що вже два роки поспіль на травневі свята, вони всією родиною мандрують Україною - відпочивають або на узбережжі Чорного моря, або в горах Карпат.

Також звертає увагу, що згідно з психологічним висновком, який проведено кандидатом психологічних наук, практикуючим психологом ОСОБА_18 , між дітьми та бабусею дуже тісний психологічний зв`язок на емоційному та психологічному рівні, та «переривання» цього зв`язку спричинить психологічну травму для дітей.

Даний висновок, в порушення принципу змагальності сторін, встановленому статтею 12 ЦПК України, не було належним чином взято до уваги судом.

Крім того вважає, що встановлюючи порядок побачень батька з синами за адресою його мешкання та відмовляючи матері в її вимогах щодо запропонованого нею варіанту присутності під час зустрічей її або психолога, суд не врахував інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також, закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги зміст висновку психолога ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , та їх поясненням з цього приводу, які зазначали, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дітьми необхідний час, період адаптації, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дітей до батька.

Хоч суд і констатував факт, що між матір`ю та синами існує більш емоційний зв`язок і що фактично з серпня 2019 року батько не мав постійного контакту та побачень з синами, проте, при цьому не приділив належної уваги тому, що для налагодження довірливих відносин між батьком і малолітніми дітьми необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності синів до батька.

Крім того, судом не було розглянуто навіть можливості проведення ряду судово - психологічних експертиз дітей та батьків, з метою визначення рівня емоційної прив`язаності дітей до батьків та встановлення кваліфікованого висновку щодо можливості перебування дітей в такому ранньому віці з батьком без присутності особи, з якою вони мають більш тісний емоційний зв`язок.

На думку скаржниці, встановлений судами спосіб участі відповідача у спілкуванні з синами щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години у відсутності матері та бабусі, порушує усталений режим дітей та іде в протиріччя з інтересами самих дітей.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з твердженням ОСОБА_3 , що вона нібито позбавлена можливості захисту свого правового інтересу та інтересу своїх онуків у інший спосіб, крім як подання апеляційної скарги по даній справі, оскільки скаржниця не вказує який саме свій правовий інтерес вона бажає захищати та який саме правовий інтерес онуків порушено і яким чином рішення суду, яке жодного разу не було виконано позивачем ОСОБА_4 порушило її права як бабусі онуків малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Вважає, що навпаки, апеляційна скарга свідчить про протилежне, а саме про те, що ОСОБА_3 свої права на спілкування і участь у вихованні онуків реалізувала у повному обсязі та сама про це зазначає у апеляційній скарзі: «.. з самого народження постійно перебуває з дітьми, весь свій вільний час проводить з онуками», а, отже, її права жодним чином не було порушено.

Також вважає, що у даному випадку, при розгляді поданої апеляційної скарги, потрібно встановити факт того, які права саме апелянта порушені та/або онуків, які вона намагається захистити поданням даної скарги.

За приписами статті 257 Сімейного кодексу України, скаржниця, як бабуся дітей, має право захистити своє право на спілкування з онуками і саме це право вона може захистити шляхом звернення до відповідного органу опіки або до суду.

При цьому, чинне законодавство не ставить та не може ставити права та інтереси дитини, на право виховуватись батьками, вище інтересу бабусі «пекти випічку з дітьми» та спілкуватись з дітьми у ті дні, які вона забажає.

Станом на даний час не існує жодного доказу того, що скаржниця зверталась до будь - яких компетентних органів за захистом свого права на спілкування з онуками, оскільки таке право взагалі не було порушено.

Як свідчать матеріали справи, діти мають обох батьків і матір і батька, які є позивачем та відповідачем по даній справі. Батьки дітей не позбавлені батьківських прав, не є обмежено дієздатними або не дієздатними. Діти, за одноособовим рішенням матері, проживають з нею. При цьому, предметом спору по даній справі є саме усунення перешкод батькові у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку його участі у вихованні синів. Тому, фактично права скаржниці у даному випадку, як бабусі, жодним чином не стосуються предмету спору по даній справі, а відтак відсутні права та обов`язки, які апелянт може та хоче захистити поданням апеляційної скарги саме у межах даної справи.

ОСОБА_4 , як матір дітей, у повній мірі скористалась своїм правом на захист інтересів дітей та оскаржила прийняте у даній справі рішення і до суду апеляційної, і до суду касаційної інстанції. Всі її доводи були переглянуті судами апеляційної та касаційної інстанції та винесені відповідні рішення.

Відтак, апелянт, як бабуся дітей, позбавлена права на подання апеляційної скарги саме у даній справі, оскільки, рішення по даній справі жодними чином не стосуються її справ та інтересів, її права не порушені.

Апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування, доказів, фактів, про те, що апеляційна скарга подана в інтересах дітей, що апелянт з урахуванням обставин справи має право на звернення з апеляційною скаргою саме в інтересах дітей, які мають законних представників, а саме батька та матір, які якраз і наділені правом та обов`язком захищати інтереси дітей.

Вказує, що фактично він як батько позбавлений права кожної п`ятниці та кожної суботи виховувати своїх дітей через перешкоди позивачки - доньки скаржниці, натомість скаржниця сама зазначає, що з дітьми спілкується постійно та онуки звикли до бабусі. Отже, до батька діти не мають ніякої можливості звикати через умисне злісне невиконання донькою скаржниці рішення суду від 29.12.2020р.

Наміри продовжувати не виконувати це рішення суду виказує як донька скаржниці через ігнорування вказаного рішення суду та рішення органу опіки та піклування, так і мати позивачки, яка своєю апеляційною скаргою фактично паралізувала дію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020р., яким визначено обов`язок її доньки надавати дітей батькові для їх нормального і гармонійного розвитку, а також для забезпечення прав дітей на спілкування з батьком.

Отже, оспорюючи рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020р. та прохаючи апеляційний суд про зупинення виконання рішення суду, мати позивачки фактично допомагає своїй дочці і надалі не виконувати рішення суду, адже воно зупинено і відповідальності за його невиконання під час зупинення виконання рішення суду закон не передбачає, що відповідає послідовним діям позивачки ОСОБА_4 по перешкоджанню у спілкуванні батька з дітьми.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 необґрунтовано, на думку відповідача, зазначає про неповноту з`ясуванні всіх обставин, які мають значення для справи, та ненадання достатньої уваги наданим суду доказам, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

При цьому, бабуся своє право на спілкування з дітьми не захищає в окремій судовій справі з своїми власними позовними вимогами саме через те, що це право ніким не порушується. А тому у справі про участь батька у вихованні дітей суд не перевіряє участь бабусі у вихованні дітей, оскільки вона не була залучена до розгляду справи та не надала доказів того, що визначені для батька дні та години для спілкування з дітьми якимось чином порушують її права на спілкування з онуками, з якими вона може спілкуватися у інші дні, враховуючи психо-емоційний зв`язок бабусі з онуками.

Зазначаючи про інтереси дітей, які нібито не врахував суд першої інстанції, скаржниця не пояснює які саме інтереси дітей не були враховані, адже спосіб участі бабусі у вихованні онуків не захищає в окремому позові та не пропонує суду перевірити той час, який бабуся вважає доцільним для свого спілкування з онуками, оспорюючи лише час і дні, визначені судом для батька.

Висновок психолога ОСОБА_19 від 25.11.2020р., який досліджувався судом першої інстанції, разом з іншими доказами вже отримав оцінку апеляційним судом, оскільки на нього посилалась у своїй апеляційній скарзі позивачка.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не мав права досліджувати цей висновок психолога через порушення позивачем ОСОБА_4 норм процесуального права та безпідставно задовольнив клопотання представника ОСОБА_4 про долучення психологічного висновку психолога ОСОБА_19 , якого суд першої інстанції безпідставно допитав в якості свідка, оскільки клопотання про долучення її психологічного висновку та допит такого свідка було подано з порушенням вимог ст.83, ч. 3 ст.182 ЦПК України, що свідчить про недопустимість такого доказу та незаконність посилання на нього у судовому рішенні.

Недостатня увага суду першої інстанції до доказів, на яку вказує апелянт, вже була перевірена судом апеляційної інстанції, який 31 березня 2021р. постановив, що суд першої інстанції вірно встановив, що дійсно позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, а тому суд ухвалив рішення про задоволення вимог про усунення перешкод.

Судом апеляційної інстанції у постанові від 31 березня 2021р. вже перевірено докази, які досліджував суд першої інстанції та встановлено недоцільність скорочувати спілкування дітей з батьком з врахуванням їх вікових особливостей щодо часу зустрічей, які повинні носити регулярний характер.

У новому висновку психолога ОСОБА_19 від 23.07.2021р. не наведено обставин, які б спростовували встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини.

При цьому, у постанові апеляційного суду вказано і на доцільність визначення побачень батька з дітьми щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години за місцем проживання батька по АДРЕСА_1 без присутності матері та сторонніх осіб, право батька на побачення з дітьми у день їх народження - 02 червня, а також у святкові дні: 01 січня, 01 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години.

Отже, повноту встановлення обставин справи судом першої інстанції та перевірку доказів вже оцінено судом апеляційної інстанції 31.03.2021р.

Це рішення набуло законної сили і не може бути скасовано з формальних підстав, порушуючи принцип юридичної визначеності та остаточності судового рішення.

20 жовтня 2021р. на адресу апеляційного суду надійшла заява відповідача, підписана його представником Кізік А.М., про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представники відповідача не визнали доводи апеляційної скарги, просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу та заяви про закриття апеляційного провадження у справі.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі телефонограмами та надісланням повідомлення на електронну адресу. При цьому колегія суддів враховує також те, що згідно ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 слід закрити з наступних підстав.

Ст.14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді учасників справи та осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У ст. 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі- Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підстави для не прийняття до розгляду і повернення апеляційної скарги, викладені в ст. 357 ЦПК України, а підстави для відмови у відкритті провадження передбачені ст. 358 ЦПК України і їх перелік є вичерпним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує правові висновки, викладені в постановах Касаційного Цивільного Суду від 13 березня 2019 року у справі №2-681/2007, від 27 лютого 2019р. у справі № 360/1938/16, від 17 лютого 2020р. у справі № 668/17285/13, від 08 квітня 2020р. у справі № 2018/2-3638/11.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржуваним рішенням порушуються її права на спілкування з онуками та якнайкращі інтереси неповнолітніх дітей.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року ОСОБА_3 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що у даній справі було заявлено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення способу участі відповідача у вихованні дітей та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було зазначено орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області.

ОСОБА_3 до участі у справі у якості учасника справи залучено не було.

Отже, необхідною умовою для набуття ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків цієї особи.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є апелянт, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таку правову позицію щодо застосування правил частини 1 статті 352 ЦПК містить постанова КЦС Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №200/6831/18.

Це питання має вирішуватись апеляційним судом, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Так, з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивачкою було заявлено позов про визначення наступного способу участі ОСОБА_5 у вихованні синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша та третя п`ятниці місяця 10:00 до 18:00 годин; друга та четверта субота місяця з 11:00 до 19:00 годин на території м. Первомайськ Миколаївської області, крім періоду оздоровлення, а відповідачем ОСОБА_5 було заявлено позов про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб його участі у спілкуванні з синами, а саме надавши побачення: щоп`ятниці з 10:00 до 20:00 годин з правом ночівлі та щосуботи з 10:00 до 20:00 годин за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 без присутності матері та сторонніх осіб, а також надати можливість безперешкодно відвідувати дітей в день їх народження та святкові дні.

Отже, предметом спору у даній справі є встановлення способу участі батька у спілкуванні з неповнолітніми дітьми та у їх вихованні, який виник між їх батьками і який підлягає вирішенню на підставі глави 13 СК України.

Учасником цих правовідносин, тобто відносин між дітьми та їх батьками та відносин між батьками дітей щодо встановлення способу участі батька у спілкуванні з неповнолітніми дітьми та у їх вихованні, ОСОБА_3 , яка є бабусею неповнолітніх дітей, не являється.

У разі порушення прав бабусі дітей на спілкування з онуками та на участь у їх вихованні, спір повинен вирішуватися на підставі глави 21 СК України.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса. Сини мешкають разом з матір`ю по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Первомайської міської ради №580 від 13.12.2019 року встановлено порядок побачень ОСОБА_5 з малолітніми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 16:00 до 20:00 годин та щосуботи з 10:00 до 20:00 годин за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Копії актів про невиконання рішення виконкому Первомайської міської ради №580 від 13.12.2019 року, складених ОСОБА_5 з участю інших осіб, від 21.12.2019 року, 28.12.2019 року, 03.01.2020 року, 04.01.2020 року, 10.02.2020 року (а.с.42, 43, 44, 45, 46) та актів від 21.02.2020 року, 22.02.2020 року, 28.02.2020 року, 29.02.2020 року та 07.03.2020 року (а.с.90, 91, 92, 93, 94) свідчать про те, що ОСОБА_5 не мав можливості побачення з дітьми згідно вищевказаного рішення виконкому.

Із висновку органу опіки та піклування виконкому Первомайської міської ради від 28.05.2020 року вбачається, що орган опіки та піклування виконкому Первомайської міської ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересах малолітніх дітей, підтвердити встановлений порядок побачення батька з малолітніми синами щоп`ятниці з 16:00 до 20:00 годин, щосуботи з 10:00 до 20:00 годин за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 .

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_12 психологи, які надавали висновки сторонам про їх участь у вихованні дітей, пояснили, що діти потребують уваги не лише матері, а й батька, і хочуть цього, а тому в інтересах дітей є необхідність їх зустрічі з батьком.

Представник органу опіки та піклування Первомайської міської ради Кравченко Л.Л. в судовому засіданні підтвердила те, що мати перешкоджала батькові у зустрічах із синами та не виконувала рішення виконкому Первомайської міської ради з цього приводу.

Проаналізувавши зазначені обставини та врахувавши положення ст. 153, ч.1 та 2 ст.155, ч.3 ст. 157, ст.159, ч. 4,5,6 ст.19 СК України, суд дійшов висновку, що позивачка ухилялась від виконання рішення виконкому Первомайської міської ради №580 від 13.12.2019 року, а тому позовні вимоги відповідача в частині перешкоджання йому у спілкуванні з синами ОСОБА_4 є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування ОСОБА_5 з малолітніми синами, суд прийнявши до уваги як вік дітей, так і стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, сварки між собою в присутності дітей, що впливає на останніх негативно та порушує їх інтереси, не забезпечує їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася, що підтверджено сторонами в судовому засіданні), дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування ОСОБА_5 з синами не повинно перешкоджати його особистому спілкуванні з дітьми за місцем його проживання без присутності матері хоча б раз на тиждень, що буде відповідати і найкращим інтересам дітей та не буде завдавати шкоди їх здоров`ю та розвитку.

При цьому, судом при розгляді справи також приймалася до уваги практика рішень Європейського суду з прав людини, який неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагополучною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09). Так, Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" ([ВП], заява N 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): "п.136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю [рішення у справі "Гнахоре проти Франції", заява N 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-IX]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Ельсхольц проти Німеччини", [ВП], заява N 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі "Марсалек проти Чехії", заява N 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)".

Також суд виходив з того, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування батька з малолітніми синами, який би обумовлював побачення з дітьми у присутності інших осіб, так як ОСОБА_4 на підтвердження своїх тверджень про те, що ОСОБА_5 вчиняє правопорушення, насильство в сім`ї та веде аморальний спосіб життя, не надала будь-яких підтверджень, і таких під час судового розгляду не добуто. Не надала позивачка також будь-яких доказів того, за станом здоров`я сини потребують додаткового догляду та спеціального харчування.

Тому, встановивши, що між батьками малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склалися неприязні стосунки, суд, вирішуючи спір між ними, дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, а тому визначив спосіб участі батька у вихованні малолітніх синів таким же чином, як вказано у висновку органу опіки та піклування, а саме: щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години за місцем проживання батька по АДРЕСА_1 .

Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України, за змістом якої суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Сукупний аналіз зазначених норм права свідчить також про те, що ОСОБА_3 як бабуся неповнолітніх дітей, не є учасником правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі, однак має право на захист своїх прав на особисте спілкування з дітьми, якщо їй чинить перешкоди в цьому той з батьків, з ким проживають діти, шляхом заявлення самостійного позову.

Матеріали справи свідчать про те, що неповнолітні онуки ОСОБА_3 проживають з її дочкою- позивачкою у даній справі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона, як бабуся неповнолітніх дітей, з самого народження постійно перебуває з ними, допомагає матері у їх вихованні, весь свій вільний час проводить з онуками, що діти комфортно почувають себе з бабусею, між ними існує сильний психо-емоційний зв`язок, вони позитивно ставляться до бабусі, в її присутності вони спокійні, доброзичливі та впевнені. На протязі вже декількох років між дітьми та бабусею склалися деякі традиції, яким внуки з радістю слідують та завжди чекають на їх повторення. Так, щосуботи діти з бабусею весь день проводять разом, вони відвідують дитячі-розважальні заклади, а після готують смачну випічку. Спільне приготування різноманітних солодощів дуже подобається дітям, які в цей час сповнені радістю, намагаються фантазувати та втілювати свої цікаві ідеї. Спілкування дітей з бабусею добре впливає на їх психоемоційний стан. Крім того, діти звикли, що вже два роки поспіль на травневі свята, вони всією родиною мандрують Україною - відпочивають або на узбережжі Чорного моря, або в горах Карпат. Тому, встановлюючи порядок побачень батька з синами за адресою його мешкання та відмовляючи матері в її вимогах щодо запропонованого нею варіанту присутності під час зустрічей її або психолога, суд не врахував інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а тому встановлений судами спосіб участі відповідача у спілкуванні з синами ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години у відсутності матері та бабусі, порушує усталений режим дітей та іде в протиріччя інтересам самих дітей.

Отже, скаржниця не наводить обставин перешкоджання їй у спілкуванні з онуками. Більш того, в резолютивній частині апеляційної скарги вона просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 . При цьому колегія суддів враховує, що письмові пояснення скаржниці, надіслані апеляційному суду після відкриття апеляційного провадження за її скаргою, в яких вона просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким хоч і задовольнити позовні вимоги позивачки, але додатково визначити, що спілкування батька з дітьми повинно відбуватися в присутності бабусі, не є за своєю правовою природою апеляційною скаргою.

Отже, проаналізувавши зміст апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що метою звернення ОСОБА_3 з апеляційної скаргою фактично є перегляд рішення на користь позивачки, а не захист особистих прав на участь у спілкуванні та вихованні онуків.

Слід також зазначити, що питання щодо участі скаржниці у спілкуванні з неповнолітніми дітьми сторін та вихованні їх, у даній справі в межах заявлених позовних вимог судом не вирішувався.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення безпосередньо не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_3 ; судом не вирішувався спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом була скаржниця; а рішення не містить судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах (у праві батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми).

Наявність судового рішення щодо визнання способу участі батька у вихованні малолітніх синів, з яким вони постійно не проживають, не перешкоджає скаржниці захищати своє право на участь у вихованні та спілкуванні з онуками шляхом звернення до суду за наявності підстав з самостійним позовом до того з батьків, який перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми.

Посилання скаржниці, що апеляційна скарга направлена на захист якнайкращих інтересів неповнолітніх онуків, апеляційний суд вважає неприйнятним з урахуванням конкретних обставин у даній справі, оскільки згідно матеріалів справи неповнолітні діти мають обох батьків, які наділені відповідними правами та обов`язками відносно них, і є сторонами у даній справі. Вони не позбавлені батьківських прав, не є обмежено дієздатними чи недієздатними. Саме батькам у першу чергу надано право вчиняти всі дії на захист прав і законних інтересів дітей.

Мати дітей ОСОБА_4 у повній мірі скористалася своїм правом на захист своїх інтересів на інтересів дітей, оскаржила прийняте у справі рішення в апеляційному та касаційному порядку. Всі її доводи були переглянуті судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки ОСОБА_3 не позбавлена права на судовий захист шляхом звернення до суду з самостійними позовними вимогами щодо особистої участі у вихованні онуків та спілкуванні з ними.

Скасування судового рішення, на чому наполягає скаржниця, яким права та обов`язки її не вирішувались, не є ефективним способом захисту її прав. Фактично ОСОБА_3 , звернувшись до суду з апеляційною скаргою, намагається через скасування рішення у даній справі та ухвалення нового рішення змінити спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними на користь їх матері.

Проаналізувавши зазначені вище обставини у справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 слід закрити, так як оскаржуваним рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 374, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі задовольнити.

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року закрити.

Поновити дію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 18 листопада 2021 року