РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/4982/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/1171/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва

Павлюк Назар Васильович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року у складі судді Кучиної Н. Г., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року. В обґрунтування заяви посилався на те, що триває щомісячне відрахування із його заробітної плати на погашення заборгованості, стягнутої рішенням Рівненського міського суду від 21.05.2014 року. Вказував, що перебуває на «Д» обліку з квітня 2021 року з діагнозом: «Са ректо-сигмоїдного кута товстої кишки сТЗ сN2а сМ1а (mts в печінку), ст. ІVа, кл. гр. IV. ХКН. Стан після курсів ПХТ, встановлення імплантованої венозної порт-системи.Астенічний синдром, ракова інтоксикація.». Лікування йому може бути проведено в умовах університетського медичного комплексу Шаріте, Берлін, Німеччина. Зважаючи на вказані тяжкі обставини, він звернувся за медичною допомогою до Клініки загальної та вісцеральної хірургії м. Нордгаузен, Німеччина. Листом від 18.05.2021 року клініка йому підтвердила можливість медичного огляду, починаючи вже з 25.05.2021 року. Однак, в силу наявного тимчасового обмеження застосованого до нього, як фізичної особи у праві виїзду за межі України, він не має можливості скористатися правом медичного огляду та лікування за межами України. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що хвороба є тяжкою та потребує дороговартісного лікування. Він вже звернувся до Благодійної організації «Благодійного фонду Олександра Салійчука» з проханням надати йому відповідну матеріальну підтримку. В такому фонді йому рекомендують з метою позитивного вирішення піднятого ним питання надати документи, які підтверджують вартість медичного обстеження та відповідного лікування. Натомість такі документи, він зможе надати такому фонду лише після безпосереднього відвідування медичного закладу за межами України. Зважаючи на ситуацію, яка склалася з його станом здоров`я, вважає, що на сьогодні є всі підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосованого стосовно нього ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року в цивільній справі №569/4982/13-ц.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено. Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 застосоване ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2021 року в справі №569/4982/13-ц на строк до повного виконання судового рішення, згідно виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №569/4982/13-ц виданого 29.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13477547 грн. 69 коп. та судові витрати в розмірі 3441 грн.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями Конституції України, яка гарнтує громадянам свободу пересування, а також нормами ЦПК України, які визначають, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Судом взято до уваги стан здоров`я заявника, підтверджений належними медичними документами, який унеможливлює виконання рішення з погашення боргу у зв`язку з необхідністю дороговартісного лікування, та взято до уваги, що медична допомога заявнику має бути надана поза межами держави у Клініці загальної та вісцеральної хірургії м. Нордгаузен, Німеччина.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .. Доводить, що заявником не долучено жодних доказів неможливості отримання ним лікування в Україні, з огляду на що заява про скасування обмеження виїзду за кордон є невмотивованою, що, в свою чергу, суперечить вимогам ч. 5 ст. 441 ЦПК України. Звертає увагу суду, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконане як на момент звернення до суду із зазначеною заявою, так і на момент подачі апеляційної скарги. Просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця Павлюка Н. В. №59509353 від 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №569/4982/13-ц, виданого 29.07.2014 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 13477547 грн. 69 коп..

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року в цивільній справі №569/4982/13-ц тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 на строк до повного виконання судового рішення, згідно виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №569/4982/13-ц, виданого 29.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13477547 (тринадцять мільйонів чотириста сімдесят сім тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 69 коп. та судові витрати в розмірі 3441 грн.

02.06.2020 року вказана ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 року набрала законної сили.

Задовольняючи подання приватного виконавця суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання, покладені на нього рішенням суду, не погасив заборгованості перед банком.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Подання державного виконавця не містить конкретних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань по виконанню рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Як вбачається із довідки виданої ПАТ «Речовий ринок» від 01.06.2021 р., з доходів ОСОБА_1 утримується борг згідно ВП № 59509353 відповідно до постанови б/н від 29.01.2020 р. у розмірі 20% від доходів.

Дана обставина безспірно вказує на те, що боржник ОСОБА_1 не ухиляється від обов`язку щодо виконання рішення суду, а тому за відсутності такої складової для обмеження конституційного права особи на свободу пересування як ухилення від виконання судового рішення немає правових підстав для застосування щодо боржника такого обмеження права.

Відхиляючи апеляційну скаргу приватного виконавця, апеляційний суд також враховує обставини стану здоров`я боржника, у зв`язку з якими він має необхідність виїзду зуа межі держави.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Рівненський обласний протипухлинний центр», ОСОБА_1 перебуває на «Д» обліку з квітня 2021 року з діагнозом: Са ректо-сигмоїдного кута товстої кишки сТЗ сN2а сМ1а (mts в печінку), ст. ІVа, кл. гр. IV. ХКН. Стан після курсів ПХТ, встановлення імплантованої венозної порт-системи. Астенічний синдром, ракова інтоксикація. Дане лікування може бути проведено в умовах університетського медичного комплексу Шаріте, Берлін, Німеччина.

У матеріалах справи наявні докази звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до Клініки загальної та вісцеральної хірургії м. Нордгаузен, Німеччина. Листом від 18.05.2021 року вказана клініка підтвердила можливість медичного огляду, починаючи вже з 25.05.2021 року.

Проте в силу наявного тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, він позбавлений можливості скористатися правом медичного огляду та лікування за межами України.

Наведені обставини свідчать про те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване відносно ОСОБА_1 ухвалою Рівненського міського суду від 13 лютого 2020 року у справі №569/4982/13-ц, порушує право останнього на життя, здоров`я та медичну допомогу, яке гарантоване як законодавством України, так і нормами міжнародного права.

Покликання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не надано доказів неможливості лікування в Україні, апеляційним судом відхиляються як такі, що не відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Також, ст. 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Статтею 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов`язаних із станом здоров`я. Статтею 26 передбачено, що громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров`я України. Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування.

За умовами частини першої ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що для обмеження у праві виїзду за кордон повинен бути доведений факт ухилення боржника від виконання рішення суду, однак, в даному випадку з боку ОСОБА_1 таке ухилення відсутнє, а невиконання боргових зобов`язань зумовлене тяжкою хворобою, для лікування якої останній має намір виїхати за межі України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Оцінюючи обставини справи в сукупності з нормами закону, якими вони врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання, що заява про скасування тимчасових заходів обмеження у праві пересування щодо ОСОБА_1 є обґрунтованою та правомірно задоволена місцевим судом, оскільки протилежне загрожує здоров`ю і життю боржника, що, в свою чергу, не лише не сприятиме погашенню існуючої заборгованості, а унеможливить її погашення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу зприватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.