Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 724/1837/19

провадження № 61-15403св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи:

касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі судді: Одинака О. О., та

касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» (далі - ТОВ «Аутомотів Електрік Україна») про нарахування та стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу про звільнення з роботи, розірвання трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, виправлення запису в трудовій книжці, відшкодування витрат та моральної шкоди.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року в складі судді: Гураль Л. Л., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року в складі судді: Гураль Л. Л., стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 3 073,60 грн. У задоволенні заяви представника відповідача Мар`яна І. С. про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

договір про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 укладений з питань пов`язаних з відносинами ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» з ОСОБА_1 , у тому числі судовою справою № 724/1837/19 та інших справах, консультуванням, підготовкою документів, претензії, позовів, інших документів, іншого, а також правову (правничу) допомогу у справах пов`язаних з цим (в тому числі й їх розгляду в судах) та інших питань пов`язаних з клієнтом. Згідно цього договору вбачається, що він укладений з питань не лише пов`язаних із судовою справою № 724/1837/19, а й з іншими справами, якими саме не конкретизовано. Також за цим договором адвокат Мар`ян І. С. надавав іншу допомогу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» шляхом консультування, підготовкою документів, претензії, позовів, інших документів, іншого, а також правову (правничу) допомогу у справах пов`язаних з цим (у тому числі й їх розгляду в судах) та інших питань пов`язаних з клієнтом ТОВ «Аутомотів Електрік Україна». Рахунок № 1 від 19 листопада 2019 року про надання адвокатських послуг не містить в собі конкретизації цих послуг та посилання на справу. Також не містить посилання на справу і акт наданих послуг від 03 липня 2020 року, а лише підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень договору від 18 листопада 2019 року, який передбачав надання правничої допомоги не лише у справі № 734/1837/19. Жодного посилання на справу, у межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить. За наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме складеного, поданого до суду та долученого до матеріалів справи пояснення та клопотань, що доводить факт надання правничої допомоги адвокатом, надані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь відповідача. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17. Оскільки наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній цивільній справі не підтверджено, то у задоволенні клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно відмовити;

при зверненні із позовом позивач не сплатила судовий збір, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Разом із тим позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу про звільнення з роботи, розірвання трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, виправлення запису в трудовій книжці, компенсацію моральної шкоди. Тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 3 073,60 грн за дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру. У зв`язку із цим суд першої інстанції ухвалив з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача в дохід держави судовий збір в розмірі 3 073,60 грн.

11 серпня 2020 року ОСОБА_1 одала апеляційну скаргу на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року.

У серпні 2020 року ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» подало апеляційну скаргу на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року в складі судді: Одинак О. О., апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року залишено без руху.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що повний текст рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року складений 07 липня 2020 року. Останнім днем строку на апеляційне скарження - 06 серпня 2020 року. Апеляційна скарга направлена засобами поштового зв`язку 11 серпня 2020 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження. ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що її представник ОСОБА_2 отримав поштою повне судове рішення 09 липня 2020 року. З 8 липня по 17 липня 2020 року ОСОБА_2 хворів та надав їй копію вказаного судового рішення тільки 18 липня 2020 року. Підстави для поновлення строку, вказані у заяві, є неповажними. Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може вважатись порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 158 представник позивача ОСОБА_2 отримав копію повного судового рішення поштою 09 липня 2020 року, тому згідно частини сьомої статті 272 ЦПК України вважається, що копію повного судового рішення було вручено ОСОБА_1 . Хвороба представника позивача з 08 липня по 17 липня 2020 року не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки не є об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії. Повідомлення ОСОБА_1 її представником про отримання копії судового рішення 18 липня 2020 року не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. З 18 липня 2020 року по 06 липня 2020 року у особи, яка подала апеляційну скаргу, було 19 днів для підготовки та направлення апеляційної скарги, а у випадку подання апеляційної скарги в строк до 10 серпня 2020 року позивач мав би право на поновлення строку відповідно до правил пункту 1 частини першої статті 354 ЦПК України.

04 вересня 2020 року представник позивача звернувся із заявою про поновлення (продовження) строку на апеляційне оскарження судового рішення. У заяві зазначав про те, що ОСОБА_1 17 лютого 2020 року виїхала до Російської Федерації та у зв`язку з епідемією COVID-19 перебуває там на цей час. Представник позивача з 08 липня по 17 липня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні. Суд першої інстанції копію судового рішення до позивачу не надсилав, а її представник, отримавши копію рішення не зобов`язаний доводити до відома довірителя кореспонденцію, яка надходить на його ім`я в день її надходження. Тривалість хвороби представника позивачки та віддаленість апелянта внаслідок карантинних обмежень не надали їй змоги вчасно ознайомитись з судовим рішенням від 02 липня 2020 року.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в складі судді: Одинак О. О., відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» про нарахування та стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу про звільнення з роботи, розірвання трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, виправлення запису в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що помилковим є посилання про те, що строк на апеляційне оскарження є продовженим до 15 серпня 2020 року, оскільки такий строк слід відраховувати з дня набрання законної сили Законом України від 18 червня 2020 року №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно пункту 2 розділу ІІ Закону України від 18 червня 2020 року №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX набрав чинності 17 липня 2020 року, а відповідні строки були продовжені до 06 серпня 2020 року.

Повний текст рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року складений 07 липня 2020 року. Останній день строку на апеляційне оскарження - 06 серпня 2020 року. Строки відповідно до положень Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX були також продовжені до 06 серпня 2020 року. Апеляційна скарга направлена засобами поштового зв`язку 11 серпня 2020 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження. який встановлений частиною першою статті 354 ЦПК України, та продовжений згідно положень Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX. Строк на апеляційне оскарження судового рішення встановлений процесуальним законом, а не судом, а тому не може бути ним продовжений. Такий строк підлягає поновленню судом за наявності поважних причин його пропуску.

Апеляційний суд зазначив, що вказані представником позивача підстави для поновлення строку є неповажними. Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може вважатись порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Апеляційний суд визнав неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що позивачу копія судового рішення судом не надсилалась, а її представник повідомив її про вказане рішення тільки 18 липня 2020 року. Також не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення перебування позивача за межами України. Згідно довіреності від 02 липня 2019 року інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв ОСОБА_2 . Вказана довіреність не містить обмеження повноважень представника позивачки. Оскільки ОСОБА_1 у справі брала участь у судовому процесі через представника ОСОБА_2 , то перебування позивача за кордоном не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки в даному випадку не є перешкодою для вчинення процесуальних дій в строки, визначені ЦПК України. Згідно частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 158 представник позивача ОСОБА_2 отримав копію повного судового рішення поштою 09 липня 2020 року, тому вважається, що копію повного судового рішення було вручено ОСОБА_1 . Хвороба представника позивача з 08 липня по 17 липня 2020 року не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки не є об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії. З 18 липня 2020 року по 06 серпня 2020 року у представника позивача було 19 днів для підготовки та направлення апеляційної скарги, а у випадку подання апеляційної скарги в строк до 10 серпня 2020 року позивач мав би право на поновлення строку відповідно до правил пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач у порушення положень частини першої статті 131 ЦПК України не повідомила суд першої інстанції точну адресу свого місця перебування після виїзду за кордон до Російської Федерації шляхом подання відповідної заяви. Тому у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року задоволено частково. Додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2 305,20 грн в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» 15 000,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо повідомлення позивачки про дату, час і місце засідання суду в якому вирішувалось питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, тому додаткове рішення суду першої інстанції відповідно частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення;

позивач звернувся із трьома вимогами майнового характеру про нарахування та стягнення грошових коштів, моральної шкоди та двома вимогами немайнового характеру, а саме скасування наказу, розірвання трудового договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про нарахування та стягнення невиплаченої заробітної плати. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині вимог майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди) складав 768,40 грн (44 614,64+4173=48787,64/100=487,88). Судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині вимог про скасування наказу, розірвання трудового договору складав 1 536,80 грн (1921х0,4х2= 1536,8). Загальний розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання до суду позовної заяви складав 2 305,20 грн. У матеріалах справи відсутні докази про сплату позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви. У разі з`ясування в ході розгляду справи факту не сплати судового збору за подання такої позовної заяви, судовий збір підлягає стягненню в дохід держави з позивача при відмові в задоволенні позову. У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначала, що суд апеляційної інстанції може зменшити розмір судового збору за подання до суду позовної заяви або звільнити її від його сплати. У матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про зменшення судового збору за подання до суду позовної заяви або звільнення від сплати такого збору, подане до суду першої інстанції. Також вказане клопотання не подавалося і до суду апеляційної інстанції. Тому суд позбавлений можливості зменшити судовий збір за подання до суду позовної заяви або звільнити від сплати такого збору;

відповідачем на підтвердження його витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн було надано договір про надання правничої допомоги від 18 листопада 2019 року, акт наданих послуг від 03 липня 2020 року, рахунок на оплату № 1 від 19 листопада 2019 року, платіжне доручення № 1787 від 18 грудня 2019 року, платіжне доручення № 3102 від 25 червня 2020 року, заключні виписки з банку про зарахування вищезазначених коштів за періоди з 18 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року та з 25 червня 2020 року по 25 червня 2020 року. Вказані докази є належними, достовірними та достатніми для підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. Адвокат Мар`ян С. І. приймав участь у розгляді справи та надавав послуги ТОВ «Аутомотів Електрік Україна»;

суд апеляційної інстанції погодив з аргументом позивача щодо відсутності підстав для врахування при розподілі судових витрат довідки адвоката Мар`яна І. С. від 18 серпня 2020 року. Вказана довідка, яка міститься в додатках до апеляційної скарги ТОВ «Аутомотів Електрік Україна», не подавалась до суду першої інстанції та клопотання до суду апеляційної інстанції про її долучення до матеріалів справи з обґрунтуванням причин неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції відсутнє.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, в якій просила: оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року залишити в силі в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу; надіслати матеріали справи до апеляційного суду для нового розгляду справи в частині стягнення судового збору; стягнути судовий збір.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вказав, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Саме суд першої інстанції встановив можливість оскарження рішення до завершення карантину., встановленого КМ України з 12 березня 2020 року. Суд першої інстанції не надіслав позивачі копію судового рішення. Повний текст судового рішення отримано представником 10 липня 2020 року. Апеляційний суд не врахував перебування позивача за кордоном. Позивач не зловживає процесуальними правами щодо строків на апеляційне оскарження. Апеляційний суд не надав оцінки хворобі представника позивача.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, в якій просила: ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу до апеляційного суду для подальшого розгляду; стягнути судовий збір.

Касаційна скарга мотивована тим, що Велика Палата Верховного Суду не розглядала справу № 211/1674/19. Апеляційний суд встанови, що 18 грудня 2019 року адвокат Мар`ян І. С. отримав від відповідача 7 500 грн. З моменту укладення договору 18 листопада 2019 року до закінчення підготовчого засідання адвокат Мар`ян І. С. не надав заперечень, доказів і не заявив свідків, а допустив процесуальні порушення при заявлені свідків і поданні доказів. Тому оплата у розмірі 7 500 грн не є оплатою за подання відзиву чи вчинення інших належних дій у справі № 724/1837/19, тобто, не є оплатою за виконану роботу. У пункті 7 договору про надання правової допомоги передбачено обов`язок відповідача своєчасно забезпечити адвокату кошти на оплату витрат по відрядженню та гонорару за виконання адвокатом роботи. Апеляційний суд цей пункт договору не досліджував. В акті наданих послуг за підписом відповідача і адвоката не зазначено вартість чи оплату відряджень. Тому отримання 7 500 грн 18 грудня 2019 року не може бути законним з огляду на відсутність оплати відряджень та виконаної роботи адвокатом станом на 18 грудня 2019 року. Адвокат Мар`ян І. С. в суді першої інстанції тричі подавав одне й те саме клопотання про перевірку підприємства відповідача Державною службою України з питань праці. У матеріалах справи також відсутні докази того, що суму гонорару було погоджено сторонами при укладенні договору чи пізніше. Наданий рахунок на оплату від 19 листопада 2019 року станом на день пред`явлення його до суду першої інстанції не був доведений до відповідача, оскільки на ньому немає дати отримання відповідачем та вхідного номера реєстрації у відповідача. Рахунок на оплату від 19 листопада 2019 року підписаний самовільно адвокатом і на ньому немає жодних даних про ознайомлення з ним особи відповідача. Тому оплату послуг було здійснено без ознайомлення з рахунком і без попереднього погодження суми гонорару.

Ухвалення прийняття постанови від 15 жовтня 2020 року в частині стягнення з позивача судового збору було передчасним і це питання має бути вирішено безпосередньо після перегляду рішення від 02 липня 2020 року.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року: відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року; в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року.

В ухвалах Верховного Суду від 24 листопада 2020 року зазначено, що наведені у касаційних скаргах доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційних скаргах, з таких мотивів.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що районний суд не надав заявнику мотивоване рішення суду в строки, передбачені законом, і заявник безперечно стверджував, що він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції. Відповідно можна вважати, що заявник пред`явив непряме клопотання (implied request) про відновлення процесуального строку. Припущення зворотного є вираженням надмірного формалізму. Більше того, з урахуванням причини, по якій заявник не подав скаргу у встановлений строк, національним судам належало відновити строк для подання скарги за їх власною ініціативою (GEORGIY NIKOLAYEVICH MIKHAYLOV v. RUSSIA, № 4543/04, § 56, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

повний текст рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року складено 07 липня 2020 року (Т. 1, а. с. 248);

копія рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року надіслана на адресу представника позивача ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 250), позивачу рішення не надсилалося;

рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року отримано представником позивача 09 липня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 158 (Т. 2, а. с. 24);

23 липня 2020 року представника позивача ознайомився із матеріалами справи (Т. 2, а. с. 42);

останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року, з урахуванням вимог пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України, було 10 серпня 2020 року);

11 серпня 2020 року позивач подала апеляційну скаргу на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року (Т. 2, а. с. 117);

в апеляційній скарзі позивач заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції (Т. 2, а. с. 98).

Таким чином, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, не звернув уваги на незначний пропуск строку на апеляційне оскарження (1 день), не врахував, що процесуальна поведінка особи, яка подає апеляційну скаргу, свідчить про добросовісне здійснення процесуальних прав та намір реалізувати своє право на апеляційне оскарження. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суди встановили, що 06 липня 2020 року представник ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» адвокат Мар`ян І. С. звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

На підтвердження судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги, представником відповідача було надано:

договір про надання правничої допомоги від 18 листопада 2019 року, відповідно до пункту 1 якого адвокат Мар`ян І. С. надає правову допомогу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» та бере на себе зобов`язання надати правову допомогу останньому з питань, пов`язаних з відносинами ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» з ОСОБА_1 , у тому числі судовою справою № 724/1837/19 та інших справах, консультуванням, підготовкою документів, претензії, позовів, інших документів, іншого, а також правову (правничу) допомогу у справах пов`язаних з цим (в тому числі й їх розгляду в судах) та інших питань пов`язаних з клієнтом;

акт наданих послуг від 03 липня 2020 року, підписаний ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» та адвокатом Мар`яном І. С., згідно якого Мар`ян С. І. надав наступні послуги: вивчення позовної заяви з додатками (1 година) вартістю 1 000 грн; аналіз законодавства (1 година) вартістю 1 000 грн, зустріч та усна консультація (1 година) вартістю 1 000 грн, підготовка клопотань, пояснень (4 години) вартістю 8 000 грн, участь у судових засіданнях (2 години) вартістю 4 000 грн;

рахунок на оплату № 1 від 19 листопада 2019 року на суму 15 000 гривень, де підставою зазначено: договір правової допомоги від 18 листопада 2019 року, товари (роботи, послуги): адвокатські послуги;

платіжне доручення № 1787 від 18 грудня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» перерахувало Мар`яну І. С. грошові кошти в сумі 7 500 грн, призначення платежу: за послуги згідно рах. № 1 від 19 листопада 2019 року;

платіжне доручення № 3102 від 25 червня 2020 року, відповідно до якого ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» перерахувало Мар`яну І. С. грошові кошти в сумі 7 500 грн, призначення платежу: за послуги згідно рах. № 1 від 19 листопада 2019 року;

заключні виписки з банку про зарахування вищезазначених коштів за періоди з 18 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року та з 25 червня 2020 року по 25 червня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у заяві від 15 липня 2020 року, поданій до суду першої інстанції, представник позивача зазначав про те, що розрахунки представника відповідача не відповідають його кваліфікації та затраченому часу, оскільки: у матеріалах справи є заява про процесуальні порушення, допущені представником відповідача; представник відповідача вчасно не заявив свідків та не надав доказів; вартість години роботи завищена; завищена кількість годин на підготовку документів (Т. 2, а. с. 25).

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При перегляді додаткової постанови суду першої інстанції апеляційній суд не надав оцінки доводам, викладеним у заяві представника позивача від 15 липня 2020 року, не врахував, що аргументи, викладені у заяві, по суті є клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у розумінні частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України. Тому зробив передчасний висновок про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

У підпункті б) пункту 4) частини першої статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційні скарги необхідно задовольнити частково; оскаржені судові рішення скасувати; передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року та передати справу до суду апеляційної інстанції; передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційних скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 , які підписані представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року скасувати.

Передати справу № 724/1837/19 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасувати.

Передати справу № 724/1837/19 до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов