Ухвала

Іменем України

19 січня 2021 року

м. Київ

справа № 754/8205/20

провадження № 61-17849ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Заяву мотивовано тим, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала справа № 2-6698/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 111 226,77 дол. США, що еквівалентно 880 448,85 грн, та судових витрат. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року позов задоволено, видано виконавчі листи від 28 вересня 2011 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 04 липня 2007 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений з ОСОБА_1 , та за договором поруки, який укладений з ОСОБА_2 , перейшли до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк». 15 лютого 2013 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

31 травня 2013 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв`язку з надходженням ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження на заочне рішення. Виконавчі листи від 28 вересня 2011 року, видані Деснянським районним судом м. Києва, на примусовому виконанні не перебувають.

05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, відповідно до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 04 липня 2007 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним ПАТ «УкрСиббанк» із ОСОБА_1 , та за договором поруки від 04 липня 2007 року з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним ПАТ «УкрСиббанк» із ОСОБА_3 , перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

На підставі наведених обставин, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» просило замінити стягувача у виконавчих листах від 28 вересня 2011 року № 2-6698/10, виданих Деснянським районним судом м. Києва, щодо стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 111 226,77 дол. США, що еквівалентно 880 448,85 грн, судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн із ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-6698/10 та замість стягувача ПАТ «Дельта Банк» вказано стягувача ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову. Заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі від 28 вересня 2011 року № 2-6698/10, виданого Деснянським районним судом м. Києва щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 111 226,77 дол. США, що станом на 14 червня 2010 року еквівалентно 880 448,85 грн, судового збору у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., із ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Замінено стягувача у виконавчому листі від 28 вересня 2011 року № 2-6698/10, виданого Деснянським районним судом м. Києва, щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 111 226,77 дол. США, що станом на 14 червня 2010 року еквівалентно 880 448,85 грн, судовий збір у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн, із ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, у якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: сплатити судовий збір.

У січні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надати докази на підтвердження сплати судового збору.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року у справі № 2-6698/10 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 226,77 дол. США, що еквівалентно 880 448,85 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року заяву представника ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2011 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року залишено без змін.

28 вересня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчі листи у справі № 2-6698, згідно з якими суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 226,77 дол. США, що еквівалентно 880 448,85 грн, судовий збір у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2013 року за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві задоволено, замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2-6698/10, виданого 28 вересня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 882 268,85 грн, а саме замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на стягувача ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2013 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 31 травня 2013 року повернуто виконавчий лист № 2-6698 від 28 вересня 2011 року на підставі частини першої статті 48, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із надходженням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2013 року про відкриття апеляційного провадження в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2013 року апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року залишено без змін.

05 лютого2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, згідно з пунктом 1 якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набував права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавці) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитним договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та договорами поруки, договорами застави, договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстру у додатку № 1 до цього договору.

Згідно з витягом з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 05 лютого 2020 року № 2151/К новому кредитору передаються права вимоги за договором про надання споживчого кредиту, укладеного із ОСОБА_1 . 04 липня 2007 року, № 0, за договором іпотеки, укладеним 04 липня 2007 року із ОСОБА_1 , № 58181, за договором поруки, укладеним 04 липня 2007 року із ОСОБА_2 , № НОМЕР_1 .

10 лютого 2020 року ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» направило повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав за договорами на ім?я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі).

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20).

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», суди попередніх інстанцій, встановивши, що ПАТ «Дельта Банк» передало свої права кредитора ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» за договором відступлення прав вимоги, правильно застосували наведені вище норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни стягувача у виконавчих листах.

Водночас, встановивши, що суд першої інстанції не повідомив належним чином боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце засідання суду, у зв`язку із чим розгляд справи відбувся за відсутності останніх, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що особа, яка підписала договір про відступлення прав вимоги від 05 лютого 2020 року № 2151/К, - ОСОБА_5 є працівником ПАТ «Дельта Банк», а не Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), а тому відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 738-ІХ) вказаний договір є нікчемним, з огляду на таке.

Судами встановлено, що зі сторони ПАТ «Дельта Банк» договір про відступлення прав вимоги від 05 лютого 2020 року № 2151/К укладений його представником ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 09 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О. І. за реєстровим № 1430, виданої Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В. В.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 738-ІХ правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Пунктом 2 частини другої статті 37 Закону № 738-ІХ передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частинами першою, третьою статті 244 ЦК України встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Із урахуванням наведених норм права, відсутні підстави вважати, що договір про відступлення прав вимоги від 05 лютого 2020 року № 2151/К є таким, що вчинений працівником ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5 після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, оскільки останній діяв на підставі довіреності, виданої уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», тобто здійснював дії від імені та в інтересах довірителя, а тому зазначений договір є таким, що укладений уповноваженою особою Фонду від імені банку.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що договір про відступлення прав вимоги від 05 лютого 2020 року № 2151/К є нікчемним, безпідставні.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» звернуло стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру, яка є його єдиним місцем проживання, чим порушило вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є неспроможними, з огляду на те, що зазначені обставини не мають правового значення під час вирішення питання про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик