Справа № 344/3370/21
Провадження № 22-ц/4808/1481/21
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горейко М.Д., Томин О.О.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2021 року, в складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490/142-05 від 23.11.2005 року, яка складає 211 757,95 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: по АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 301 294 грн

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 23.11.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №490/142-05 на суму 16 500 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення 20.11.2026 року, за яким позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком №1 до нього - «Графіком погашення кредиту».

23 листопада 2005 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ « УкрСиббанк» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. за реєстровим №4185, відповідно до якого передав в іпотеку квартиру по АДРЕСА_1 , якою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №5207-5208, де ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги, зокрема і за вищевказаними договорами.

В порушення умов кредитного договору, а також чинного законодавства, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25 лютого 2021 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за кредитним договором №490/142-05 від 23 листопада 2005 року становить 211 757,95 грн.

Відповідно до звіту висновку про вартість об`єкта від 24 лютого 2021 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість предмета іпотеки квартири по АДРЕСА_1 становить 10 800 доларів США, що за курсом НБУ на дату оцінки, відносно гривні еквівалентно - 301 294 грн.

Позивач вказав, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, тому ТОВ « КЕЙ-КОЛЕКТ», як іпотекодержатель має беззаперечне право, на задоволення вимог (звернення стягнення на предмет іпотеки), за рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах.

Зазначив, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть застосовуватись до даних правовідносин, так як спірне майно не використовується як місце постійного проживання, а загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. (для квартир).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказав, що посилання в рішенні суду про те, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заявило боржнику про дострокове стягнення всієї суми кредиту визначеному розділом 11 кредитного договору не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення та докази отримання ОСОБА_4 такої вимоги.

В позовній заяві ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зазначав про дострокове повернення кредиту та вимогу, яка на дату подання позовної заяви виконаною не була, однак даний абзац в позовній заяві був випадково вписаний через недбалість працівника, який безпосередньо займався підготовкою позовної заяви. Жодними доказами не встановлено, що ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» направляло ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та отримання такої вимоги відповідачем.

Крім того, ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, а не про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Правом на подачу відзиву сторони не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Деренько З.М. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувшись з даним позовом, втратив право задоволити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, оскільки звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач ОСОБА_1 .

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.11.2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №490/142-05, згідно якого ОСОБА_1 отримав від банку 16 500 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 83 325 грн з терміном кредитування до 20.11.2026 року з процентною ставкою в розмірі 12,5 % річних (а.с. 4-7).

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни, вставлені графіком погашення кредиту, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного терміну відповідно до умов розділу 11 такого договору .

Цільовим призначенням кредиту є придбання нерухомості на вторинному ринку: однокімнатної квартири в АДРЕСА_1 , загальною площею 30, 1 кв.м.

23 листопада 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Басай Р.М., р. №4186/78, договір іпотеки - житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , за домовленою вартістю - 22 124 долари США, що по курсу НБУ на день укладення договору складає 111 726,20 грн.

Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №490/142-05, від 23.11.2005 та за Додатковою угодою.

Договором передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено що 12 листопада 2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, за яким останнє набуло право вимоги виконання від боржників і гарантів усіх зобов`язань за первинними договорами та договорами забезпечення, зокрема і за вищевказаними договорами згідно з додатком №1 до договору факторингу ( а.с. 31).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.12.2015 року у справі №344/17789/14-ц, зобов`язано ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» здійснити перерахунок грошових внесків, здійснених з 13.12.2011 по 28.11.2013 позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 по кредитному договору №490/142-05, від 23.11.2005 року та зарахувати в рахунок погашення кредиту по такому кредитному договору кошти в розмірі 4 327, 81 доларів США.

14 січня 2015 року ТОВ « КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №490/142-05 від 23.11.2005 року, яка станом на 01.12.2013 року становить 10279,23 доларів США.

Даний позов ухвалою Івано-Франківського суду від 30.09.2016 року залишено без розгляду у зв`язку з неявкою представника позивача.

Судом встановлено, що у позичальника ОСОБА_1 існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується. Вказана обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до положень ч.2 ст. ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, згідно ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову з цих підстав у задоволенні позову.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України).

За правилами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Суд обґрунтовано зазначив про те, що банк, звернувшись 14.01.2015 року з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 490/142-05 у сумі 10386,96 доларів США, фактично пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тобто відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив порядок, умови та строк виконання основного зобов`язання.

При цьому судом встановлено, що будь-яких платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 2013 року відповідачем не здійснено.

Таким чином ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», звернувшись 04 березня 2021 року з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач ОСОБА_1 , а відтак суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надсилалась відповідачу вимога про дострокове повернення кредиту суперечить зібраним доказам у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц «саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення» не засулуговують, на увагу, оскільки правовідносини у справі що переглядається не є подібними. Предметом позову у справі № 522/1528/15-ц є визнання договору поруки припиненим та визнання договору поруки частково недійсним, натомість у даній справі пред`явлено позов про про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з часу її прийняття, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: М.Д. Горейко

О.О. Томин