Дата документу 17.11.2021 Справа № 332/4600/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4600/19
Провадження №22-ц/807/3485/21
Головуючий в 1-й інстанції Марченко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Суб`єкт державної реєстрації прав Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визнання незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області - Ільющенкова Сергія Олександровича про визнання незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову зазначила, що 31.10.1998 року між ОСОБА_2 - третьою особою по цій справі, та ОСОБА_3 - позивачем по справі, було укладено шлюб. 24.07.2008 року під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864), що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири посвідчений ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 982. Договір купівлі продажу було оформлено на ОСОБА_2 . Згідно п. 15 Договору купівлі квартири зазначено, що: «Цей договір укладається за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ». ОСОБА_2 , уклав Договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікредит Банк») (, місце реєстрації: 43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Данила Галицького, буд. № 14, МФО 303536 про іпотечний кредит № MRTG 75, відповідно до якого було надано кредит у сумі - 30 000 доларів США на строк до 24 липня 2038 року зі сплатою 12,4% річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864). В якості забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між ОСОБА_2 та ТОВ «Унікредит Банк» було укладено Іпотечний договір № MRTG 05/S від року посвідчений Байрамовою О.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 985. 21.11.2011 року на підставі Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 , було розірвано. Державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області - Ільющенковим Сергієм Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45922784 від 13.03.2019(10:32:00), на підставі Іпотечного договору № MRTG 75/S, серія та номер: 985, виданий 24.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального Байрамовою О.М., за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄРДПОУ: 00039019 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101, квартира в будинку літ. А, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 40,8 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номер об`єкта в РПВН 23883864). Оскільки реєстрація права власності на передану в іпотеку квартиру відбулася з порушенням вимог закону, ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Суб`єкт державної реєстрації прав Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визнання незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності задоволено частково.

Визнано незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101, квартира в будинку літ. А, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 40,8 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номер об`єкта в РПВН 23883864) за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», (код ЄРДПОУ: 00039019, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. № 100, поштова адреса: 03150, м. Київ, вул. Ділова, № 3).

Стягнуто в рівних частках з Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 , Акціонерного товариства «Альфа - Банк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору по 384 грн. 20 коп. з кожного.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач надала згоду ОСОБА_7 на укладання договору іпотеки, що не заперечується позивачем, однак це не робить її ні Іпотекодавцем, ні співвласником нерухомого мана, що перебуває в іпотеці. Відтак Банк не знав та не міг знати про можливу наявність майнових прав інших осіб на предмет іпотеки, окрім того такі майнові права у інших осіб відсутні.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.1998 року між ОСОБА_2 - третьою особою по цій справі та ОСОБА_3 - позивачем по справі було укладено шлюб.

24.07.2008 року під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864), що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири посвідчений ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 982. Договір купівлі продажу було оформлено на ОСОБА_2 . Згідно п. 15 Договору купівлі квартири зазначено, що: «Цей договір укладається за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ».

24.07.2008 року між ТОВ «Унікредіт Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту.

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредит було надано для придбання квартири АДРЕСА_1 .

24.07.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки № МІТГС- 75, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в рамках забезпечення виконання зобов`язання умов за кредитним договором було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Кредитний договір та договір іпотеки було укладено з ТОВ «Унікредіт Банк». Однак, в подальшому АТ «Укрсоцбанк», який став правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», який в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «УніКредіт Банк» (на підставі статуту ПАТ «Укрсоцбанк». Також, 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.02.2013 встановлено, що «З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2008 року, перед укладанням договору купівлі-продажу спірної квартири, ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_8 отримав у ПАТ «УніКредіт Банк» іпотечний кредит в розмірі 30000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_6 за нотаріально посвідченою заявою від 24.08.2008 року дала згоду чоловіку ОСОБА_2 на купівлю за їх спільні кошти у співвласність зазначену квартиру. Вказана квартира, також за згодою ОСОБА_6 була передана в іпотеку Банку». (а.с. 163 т.1) Указані обставини встановленні рішенням суду, яке набуло законної сили та не підлягає доказуванню в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України. Отже квартира передана в іпотеку фактично була придбана в шлюбі та знаходилась у співвласності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 9.3.1 договору іпотеки сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець за цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на прийняттям іпотекодержателям одностороннього рішення на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки. Іподекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь-яких документів, крім цього договору за письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 898-ІУ у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

На виконання норм Закону України «Про іпотеку». АТ «Укрсоцбанк» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю від 06.08.2018 яким є ОСОБА_2 відповідні докази про що містяться в матеріалах реєстраційної справи. ОСОБА_6 , як дружина в шлюбі з якою було придбано квартиру за спільні кошти та укладено іпотечний договір не повідомлялась ( шлюб був розірваний 21.11.2011)

Відповідно до наданих доказів щодо вручення поштових відправлень, ПАТ «Укрсоцбанк» 06.08.2018 направлялось повідомлення про вимогу виконання зобов`язань за іпотечним договором на ім`я ОСОБА_2 на адреси АДРЕСА_4 , та на адресу АДРЕСА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки від 24.07.2008 року.

Суду надано поштове повідомлення про вручення ОСОБА_2 повідомлення про вимогу виконання зобов`язань за іпотечним договором (а.с. 181 т.1). На ім`я ОСОБА_1 взагалі таке повідомлення не направлялось. (т. 1 а.с. 127-132).

Відповідачами не надано суду доказів отримання вимоги про виконання порушеного зобов`язання дружиною іпотекодавця.

Тобто вимоги Порядку державної реєстрації щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45922784 від 13.03.2019(10:32:00), на підставі Іпотечного договору № MRTG 75/S, серія та номер: 985, виданий 24.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального Байрамовою О.М., за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄРДПОУ: 00039019 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101, квартира в будинку літ. А, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 40,8 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номер об`єкта в РПВН 23883864) (т. 1 а.с. 20).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що укладений ОСОБА_2 з АТ «Укрсоцбанк» договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою; перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодавцям в узгодженому сторонами договору порядку направлялась письмова вимога про усунення порушення тільки ОСОБА_2 , але не було повідомлено ОСОБА_1 , яка є співвласником указаної квартири. За таких обставин вбачається що, АТ «Укрсоцбанк» не було надано державному реєстратору всі передбачені на той час документи щодо реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, а тому не правомірним є прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк». Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають задоволенню, оскільки після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпали свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" (яка діяла станом на день укладення іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як встановлено судом першої інстанції та відомо з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.07.2008 року між ТОВ «Унікредіт Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № МІТГС- 75, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в рамках забезпечення виконання зобов`язання умов за кредитним договором було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане іпотечне майно є спільною сумісною власністю іпотекодавця ОСОБА_2 та його дружини позивача в цій справі ОСОБА_1 , оскільки майно набуто під час їх шлюбу.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Позивач надавала згоду ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки, що не заперечується позивачем.

Виходячи з зазначеного, позивач надала згоду на укладення договору іпотеки своєму чоловіку та погодилась з умовами такого договору. Однак ця обставина не є підставою вважати позивача іпотекодавцем за договором іпотеки, а тому і посилання останньої, як на підставу для задоволення її позовних вимог в частині визнання незаконною державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за банком, на те, що іпотекодержатель не направляв їй в порядку статті 35 Закону України "Про іпотеку" вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та про звернення стягнення на нерухоме майно, є безпідставними, оскільки позивач не є іпотекодавцем, а також не є стороною іпотечного договору.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено тільки іпотекодавцем у суді, однак позивач таким не є.

З огляду на викладене визначені судом першої інстанції правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконною державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, є помилковими, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Таким чином, підстави апеляційного оскарження знайшли своє підтвердження.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 486/1162/16-ц (провадження № 61-300св19), постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 158/1572/19 (провадження № 61-10428св20).

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог в частиніскасування рішення про державну реєстрацію права власності, то колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині, вважає їх законними та обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні вимог позову щодо визнання незаконною державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у цій справі скасувати в частині задоволення вимог позову та прийняти у цій частині нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Суб`єкт державної реєстрації прав Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визнання незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 листопада 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: В. Ю. Бєлка

Е. А. Онищенко