У Х В А Л А

11 жовтня 2021 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Якимець О. І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки та договору поруки,

в с т а н о в и в :

позивачі звернулися до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача, згідно з якою просять: визнати недійсними з моменту їх укладення кредитний договір № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005 року, договір іпотеки № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005 року, договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим № 1792 від 14.07.2006 року та договір поруки № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005, зобов`язати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вивчивши письмові матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), якою позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005 між позивачем-2 та відповідачем було укладено договір іпотеки № 26-4LI/05-2005 К від 12.05.2005 року, згідно якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що дана справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва, оскільки виключна підсудність, визначена ч. 1 ст. 30 ЦПК, застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір стосується прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

У розумінні частини другої вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям «нерухоме майно». Однак вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним. Так, зокрема, відповідно до статті 5 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Враховуючи місцезнаходження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що територіально належить до Святошинського району міста Києва, справа не підлягає розгляду у Подільському районному суді міста Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що нерухоме майно, з приводу якого виник спір, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського районного суду міста Києва, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил виключної підсудності, суд прийшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст. 32 ЦПК України).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 28, 31, 32, 187, 258-261, 353 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в :

справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки та договору поруки - передати за територіальною підсудністю на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва (03148 м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 11 жовтня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець