Справа № 314/3053/20
Провадження № 2/314/286/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу № 314/3053/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 18.05.2019 передала ОСОБА_2 1000 доларів США строком до 01.09.2019, в якості авансового внеску за будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 . Укладання договору купівлі-продажу мало відбутися не пізніше 01.09.2019. Позивачкою, задля майбутнього ремонту, були придбані будівельні матеріали на суму 5529,00 грн. Однак, станом на 01.09.2019 та в подальшому відповідачкою не вчинено жодних дій, спрямованих на укладання попереднього договору, на вимогу про повернення грошових коштів відповідачка не реагує. Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 26930,90 грн.; витрати пов`язані з придбанням будівельних матеріалів в розмірі 5529,00 грн.; 3 % річних за 312 днів в розмірі 690,61 грн. (26930,90Х3Х312/365/100); інфляційні нарахування з 01.09.19 по 08.07.2020 в розмірі 844,43 грн. (індекс інфляції з 01.09.2019 по 08.07.2020 =1,0313556 (вересень 2019-100,7 %, жовтень 2019-100,7 %, листопад 2019-100,1 %, грудень 2019-99,8 %, січень 2020-100,2 %, лютий 2020-99,7 %, березень 2020-100,8 %, квітень 2020-100,8 %, травень 2020-100,3 %), та судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Ухвалою суду від 10.08.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, повідомила суду, що між сторонами не існувало жодних домовленостей щодо укладання договору купівлі-продажу чи наміру такого укладання, кошти від позивачки не отримувала, розписку не надавала, позивачкою не доведено існування між сторонами правовідносин за договором позики, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За клопотанням позивачки суд допитав у судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що дізнавшись про продаж нерухомості по АДРЕСА_1 звернулась до ОСОБА_2 з наміром придбання, однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 пропонувала її укласти договір авансового внеску, вирішила відмовитись.

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що є родичкою позивачки, тому їй детально та точно відомо, що позивачкою передано ОСОБА_2 1000 доларів США в якості авансового внеску за будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Заслухавши представників позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно розписки 18.05.2019 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в розмірі 1000 доларів США в якості завдатку за житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Національним банком України станом на 08.07.2020 встановлено офіційний курс долара США до гривні на рівні 26,3909 за 1 долар, відповідно 1000 доларів США в еквіваленті до гривні становить 26930,90 грн. Розпискою передбачено, що договір купівлі-продажу вказаної нерухомості ОСОБА_2 зобов`язувалася укласти до 01.09.2019. Сплативши суму завдатку, позивачка задля здійснення ремонту придбала будівельні матеріали на суму 5529,00 грн. У зв`язку з тим, що станом на 01.09.2019 договір купівлі-продажу не укладено, наміру його укласти відповідачка не має, сплачені кошти позивачці не повертає, ОСОБА_1 просить суд стягнути борг, 3% річних, інфляційні втрати.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Натомість, матеріали справи не містять доказів щодо укладення сторонами попереднього договору, відповідно до якого б відповідачка зобов`язалася протягом певного строку укласти із позивачкою договір купівлі-продажу та передати у власність нерухомість, розташовану по АДРЕСА_1 . Розписка від 18.05.2019 не містить зобов`язання щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу та не може вважатися попереднім договором, оскільки не містить необхідних істотних умов договору та з огляду на положення ст. 635 ЦК України.

Крім того, враховуючи положення ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу змісту наведеної норми права, суд приходить до висновку, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу, оскільки попередній договір чи договір купівлі продажу нерухомості, які б за своєю формою та змістом відповідали б вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, грошові кошти в розмірі 26930,90 грн., отримані ОСОБА_2 , не можуть вважатися ні завдатком, ні авансом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Розписка від 18.05.2019 підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 в сумі 1000 доларів США, що станом на 08.07.2020 еквівалентно 26930,90 грн., проте будь-які договірні відносини між сторонами відсутні.

Незважаючи на наявність єдиного письмового доказу у вигляді розписки, яка не містить обов`язку повернення грошових коштів, суперечливої позиції позивачки щодо мотивів та фактичних причин передачі ОСОБА_2 1000 доларів США, що станом на 08.07.2020 еквівалентно 26930,90 грн., категоричної позиції відповідачки, щодо неотримання коштів, не дає підстав вважати встановленим, що між ними виникли такі правовідносини, які виключають можливість застосування вимог ст. 1212 ЦК України, для застосування якої мотив набуття майна правового значення не має.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою, або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. З аналізу наведеного вбачається, що ст. 1212 ЦК України застосовується до позадоговірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), зроблено висновок, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) суд вказав, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Унаслідок чого, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд, приймає до уваги розрахунок наведений позивачкою у позові, щодо нарахувань 3 % річних та інфляційний втрат.

Вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 5529,00 грн. за придбання будівельних матеріалів, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки попередній договір чи договір купівлі продажу нерухомості, які б за своєю формою та змістом відповідали б вимогам закону, між сторонами у справі не укладався, відповідно суд вважає таку вимогу необгрунтованою.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 697,86 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625, 1212 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), борг в розмірі 26930,90 грн., 3 % річних в розмірі 690,61 грн., та інфляційні нарахування в розмірі 844,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), судовий збір в сумі 697,86 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

14.01.2021