Справа № 629/493/21
Номер провадження 2/629/478/21
18.11.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Лозова Харківської області цивільну справу №629/493/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,-
Позивач звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, в якому просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на її особистому рахунку, у зв`язку з тим, що строк дії картки «універсальна GOLD» № НОМЕР_1 сплинув, яка належить їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2 до стану 4000 грн, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операції від 04.06.2018 р. щодо зняття коштів у сумі 49 859, 42 грн та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів 1926, 45 грн.
Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті.
Представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що договір між товариством та позивачем дійсно було укладено, фінансовий номер телефону позивач не оспорював. До зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 не зверталася до Банку з повідомленням, а Банк не може нести відповідальність за кошти зняті з рахунку до повідомлення позивачем Банку про шахрайські дії. Також позивач вказала, що негайно після відновлення зв`язку повідомила Банк про те, що з її картки було знято кошти, звернулася з заявою -вимогою заблокувати рахунки, але жодних доказів на підтвердження цього не надає. Представник зазначив, що Банк сам заблокував рахунки позивача, встановивши підозрілі операції по них. 04.06.2018 року було здійснено переведення коштів з однієї карти на іншу позивача, а для цього необхідно знати останні цифри двох карток. Зважаючи на відомості, які відомі шахраям, Банк вважає, що позивачем розголошено його дані самостійно, а тому Банк не несе відповідальність за вказані дії. Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 не доведено наявності порушень законодавства Банком та наявності на рахунках коштів, про відновлення яких вона вказує в позові. Зважаючи на вказане, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що особа не може відповідати самостійно за здійснення платіжних операцій, якщо не буде доведено, що вона сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номер або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також позивач вказала, що відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», емітент повинен відшкодувати суми, у разі, якщо користувач невідкладно повідомить про це. Позивач вказує на те, що Банком не заперечується той факт, що до блокування відповідачем рахунку призвели підозрілі операції по картковому рахунку ОСОБА_1 виявлені самим Банком. Щодо заперечень відповідача наявності звернень ОСОБА_1 , позивач просила врахувати, що Банк є зацікавленою особою в даному випадку, а також наголосила на тому, що Банк не заперечує, щодо блокування рахунків призвели виявлені ними підозрілі дії. Позивач також вказала, що у зв`язку з тим, що її фінансовий номер не працював в час здійснення підозрілих дій, вона не могла цього зробити. З урахуванням вище вказаного, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування не здійснювалось.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне.
21.03.2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладені кредитні відносини. Позивач отримала платіжну картку для виплат № НОМЕР_3 , яка була необхідна їй для отримання грошових виплат, разом з вказаною карткою працівники банку оформили на її ім`я платіжну кредитну картку «універсальна GOLD» № НОМЕР_1 . На платіжній кредитній картці «універсальна GOLD» був автоматично встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. Викладене не оспорюється сторонами та підтверджується, наявними в матеріалах доказами.
Як вказує позивач, 04.06.2018 р. позивач помітила, що на її мобільному телефоні відсутній зв`язок, а саме не було сигналу в мережі «Vodafone». В цей день вона була змушена звернутися до сервісного центру «Vodafone» для відновлення SIM-карти. Після відновлення SIM-карти вона помітила неправомірні операції з переведення суми грошових коштів у розмірі 49 859, 42 грн, тому одразу звернулася до відділення «ПриватБанку» з заявою-вимогою про заблокування всіх своїх карткових рахунків. Представник відповідача заперечував та вказував на те, що доказів звернення позивача до Банку з заявою-вимогою не надано.
05.11.2019 р. з відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 21.01.2021р. на адвокатський запит(а.с.30), мобільний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 в період з 04.06.2018 р. по 05.06.2018. було знеособлено (вилучено відомості, які дають можливість ідентифікувати особу), тому в ПрАТ «ВФ Україна» відсутня можливість надати інформацію за зазначеним номером.
Позивач в позові зазначила, що увійшовши до своєї електронної поштової скриньки, вона помітила заявку на збільшення кредитного ліміту по картці № НОМЕР_1 до 7000,00 грн та другу заявку на збільшення кредитного ліміту по вказаній карті, а також співробітниками банку були зафіксовані підозрілі операції по картці № НОМЕР_1 , які могли виявитися шахрайськими. Співробітники банку не змогли зв`язатися з позивачем по її номеру телефону, оскільки є SIM -карта була заблокована невідомими особами, тому в цілях безпеки її карту було заблоковано. На підтвердження вказаного, ОСОБА_1 було надано скріншоти(а.с.21-24).
Факт наявності фінансових операцій по рахункам не оспорюється сторонами та підтверджується копіями виписок(а.с.16-19).
Після вказаної події позивач звернулася з заявою про вчинення невідомою особою протиправних дій стосовно її банківських рахунків до відділу поліції. З повідомлення про початок досудового розслідування від 06.06.2018 р., виданого слідчим Лозівського відділу поліції ГУ НП в Харківській області вбачається, що за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 розпочато досудове розслідування(а.с.27-29).
Також, як вказала в позові позивач, вона звернулась до відділення «Приватбанку» з вимогою вирішити це порушення, повернути грошові кошти, що були викрадені у неї з карткового рахунку невідомою особою. Однак, понад півроку АТ КБ «Приватбанк» не надав жодної відповіді щодо цього інциденту.
Згодом позивачем разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено колективне звернення на корпоративну електронну пошту Національного банку України(а.с.13).
Згідно відповіді Національного банку України про розгляд звернення від 19.02.2019 року, їм було запропоновано, у разі недосягнення згоди з АТ КБ «Приватбанк» щодо шляхів врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла внаслідок вчинення шахрайських дій з платіжними кредитними картками, звернутися до суду за захистом їх майнових прав та інтересів(а.с.14-15).
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в період часу 04.06.2018р. по 05.06.2018 р. невстановлена особа, діючи з умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 в подальшому за допомогою вказаного номеру мобільного телефону отримала доступ до карткового та кредитного рахунків ОСОБА_1 , звідки викрала
Позивач вказала, що нею до АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист вимогу про повернення грошових коштів, які були викрадені з її карткового рахунку невідомою особою, проте відповіді з банку не надійшло.
Відповідачем підтверджено факт, що 04.06.2018 року було здійснено переведення коштів з однієї карти на іншу позивача та вказано, що для цього необхідно знати останні цифри двох карток. Зважаючи на відомості, які відомі шахраям, Банк вважає, що позивачем розголошено його дані самостійно, а тому Банк не несе відповідальність за вказані дії. Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 не доведено наявності порушень законодавства Банком та наявності на рахунках коштів, про відновлення яких вона вказує в позові.
05.11.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області відкрито провадження по цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.31).
Зважаючи на вищевикладене, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення N 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення N 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення N 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення N 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення N 705).
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення N 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення N 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян" (пункт 10 розділу VI Положення N 705).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням вище викладеного, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд не може дійти висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності.
Посилання, що грошові кошти знімалися за допомогою позивача та твердження, що без розголошення з боку ОСОБА_1 пін-коду своєї картки та інших відомостей, інша особа не змогла б зняти кошти, також не підтверджено належними і допустимими доказами, не доведено і факту неможливості використання іншою особою номеру телефона позивача.
У зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, через незаконне списання коштів позовна вимога про зобов`язання банку відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій, підлягає задоволенню.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі N 905/2260/17 вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).
Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі N 320/8618/15-ц (провадження N 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: "Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором,
зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.
Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.
Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства".
Результат аналізу статей 12, 89 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що у разі виникнення спору між сторонами суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку відсотків, пені, штрафних санкцій тощо та здійснити оцінку доказів, на яких такі дії ґрунтуються.
З урахуванням викладеного колегія суддів Верховного Суду вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати нараховані пеню, відсотки, суму комісії та штрафні санкції є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення права позивача, тому у її задоволенні слід відмовити.
Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачі у справі про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору.
Враховуючи те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, зважаючи на задоволення однієї з них, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. Судовий збір за вимогу, в якій відмовлено, компенсується за рахунок держави.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку - задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на рахунку картки «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2 , до стану 4000 грн, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операції від 04.06.2018 р. щодо зняття коштів у сумі 49 859, 42 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Судовий збір за вимогу, в якій відмовлено, компенсується за рахунок держави.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 908, 00 грн. на користь держави.
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка

зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50, .

Суддя Т.О.Каращук