ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/873/20 Провадження № 2/636/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю: секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у період з 01.08.2000 по 02.08.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний Чугуївським міським судом Харківської області 02.08.2016. Ще до сумісного проживання ним було придбана Ѕ частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після розлучення в даному будинку продовжує проживати його колишня дружина ОСОБА_2 , яка змінила замки в будинку, господарських спорудах та не пускає позивача до даного будинку. Він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо спільного користування даним будинком, однак вона відмовляється та взагалі ігнорує його вимоги, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду.

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що гроші на купівлю даного будинку були надані позивачу батьками відповідача, та вказувала, що даний будинок був придбаний сторонами в період проживання однією сім`єю та перебування в зареєстрованому шлюбі, він належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вважає, що вона має таке ж право на спірний будинок, як і позивач, тому може на власний розсуд ним користуватися та розпоряджатися.

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якому просив позовну заяву задовольнити, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що гроші на придбання даного будинку були надані батьками відповідача. Вказував, що даний будинок був придбаний ним до шлюбу з відповідачем, тому вважає, що доводи відповідача про те, що він гроші отримав на придбання будинку від її батьків, є такими, що не підтверджені жодними доказами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 30.03.2000 житлового будинку присадибного типу з надвірними будівлями (а.с. 25), який було визнано дійсним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.08.2004 (а.с. 10). Позивач зареєстрований та проживає на даний час в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 22).

01.08.2000 між сторонами по справі був укладений шлюб, на підтвердження чого надане свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 24). Даний шлюб був розірваний рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.08.2016 (а.с. 17).

Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем продовжила проживати у вказаному будинку, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 звертався до Чугуївського ВП ГУНП із заявою про усунення перешкод, які чинить ОСОБА_2 щодо користування ним житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Позивач у позові вказує, що відповідач замінила замки на вхідних дверях до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що цілком обмежило позивачу можливість самостійно потрапити до будинку, в якому він проживає та зареєстрований, у праві користування яким він позбавлений не був. Даний факт не заперечується відповідачем.

Таким чином, відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, в якому він проживав та зареєстрований, не впускає позивача до будинку, не віддає ключі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Встановивши, що позивач є власником майна, а відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про вселення позивача.

Зазначене кореспондується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 521/18161/15-ц, та з пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З урахуванням встановленого, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині вселення позивача у житлове приміщення, оскільки питання щодо належність коштів для придбання будинку повинно вирішуватися під час розгляду позову щодо поділу спільного майна подружжя.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 до Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 21.01.2020