КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/3423/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Матвієнко Ю.О.
УХВАЛА

18 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 01 липня 2016 року про надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного трибуналу Німецької морської Асоціації арбітражу від 21 серпня 2015 року за позовом Ділекс Чартерінг АпС до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» по справі Кондок V ,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року клопотання Ділекс Чартерінг АпС про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року задоволено частково.

Не погоджуючись із ухвалою, ТОВ АТ «НАК «Нафтогаз України» 10 серпня 2021 рокузвернулося до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на вказану ухвалу районного суду відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 01 липня 2016 року не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Особливості провадження щодо визнання і надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу визначаються його правовою природою, метою і суттю вимог заявника.

Статті 23 і 24 ЦПК України визначають правила інстанційної юрисдикції справ щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Частина п`ята статті 42 ЦПК України встановлює склад учасників таких категорій справ: 1) справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду 2) справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Виходячи зі змісту цієї норми права учасниками справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду є учасники (сторони) третейського розгляду, особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.

Учасниками справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є сторони арбітражного розгляду.

Положення частини п`ятої статті 42 ЦПК України узгоджуються із правилами статті 479 ЦПК України, яка конкретизує вимоги щодо змісту ухвали суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, а також порядок оскарження такої ухвали.

Частиною сьомою статті 479 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження рішень суду.

Отже, особами, які мають право оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, є лише сторони арбітражного розгляду.

Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України є спеціальною по відношенню до загальної норми статті 352 ЦПК України, яка визначає перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження. При колізії норм права однакової юридичної сили перевага надається положенню статті 479 ЦПК України як спеціальній нормі за правилом «Lex specialis derogate generali» («Спеціальний закон скасовує дію загального закону»).

Як вбачається із рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, сторонами арбітражного розгляду були Ділекс Чартерінг АпС та ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

АТ «НАК «Нафтогаз України» не є ні стороною арбітражної угоди

від 16 квітня 2013 року, ні стороною справи КОНДОК V, розглянутої Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу 21 серпня 2015 року.

Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України врегульовує правове питання про те, хто саме може оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, - такими особами є лише сторони арбітражного розгляду. Як було зазначено вище,

АТ «НАК «Нафтогаз України» до них не відноситься.

Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України, як і в цілому Глава 3 Розділу IX ЦПК України, не визначають, як слід діяти суду, якщо він установить, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу оскаржується не стороною арбітражного розгляду.

Разом з тим, у подібній ситуації Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19), вирішуючи виключну правову проблему, дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для звернення особи із позовом вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (п. 54, п. 83).

Правові наслідки подання апеляційної скарги особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, визначено статтею 357 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 5 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, не приймається до розгляду та повертається судом апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки АТ «НАК «Нафтогаз України» не є стороною арбітражного розгляду Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу справи КОНДОК V, то при зверненні з даною апеляційною скаргою апеляційний суд повинен повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, відповідно до положень п. 1 ч. 5 статті 357 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовим якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ.

Встановлення у процесуальному законі кола осіб, які можуть бути суб`єктами звернення зі скаргою на ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є розумним обмеженням, що має на меті запобігти невиправданому втручанню третіх осіб у правовідносини, які виникли між сторонами арбітражного договору та процесу. Така мета є легітимною.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.42, 357, 479 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: