ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/172/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1757/19 Категорія: 304090000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Стебнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Стебне», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про встановлення факту належності документу та визнання права власності на земельну ділянку (пай), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В мотивування поданого позову та з урахуванням уточнених позовних вимог посилалась на те, що вона народилася та проживає в с. Стебне, Звенигородського району Черкаської області. Дівоче її прізвище « ОСОБА_1 ». 23 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 .

Вказує, що на момент розпаювання земель колективної власності 30.12.1992 року колгосп ім. Горького реорганізовано в КСП ім. Горького, а з 04.02.2000 року реорганізовано в СТОВ «Стебне.

Колективне підприємство отримало Державний акт на право постійного користування землею. На той час позивач не була членом СТОВ «Стебне», оскільки була прийнята тільки 02.04.1997 року.

Згідно рішення загальних зборів членів колективного с/г підприємства ім. Горького с. Стебне від 17.12.1997 року протокол № 2 в п. 2 було вирішено видати земельні сертифікати із резервного фонду нововступаючим членам підприємства, які пропрацювали з трьохрічним випробувальним терміном.

Згідно з рішенням загальних зборів уповноважених колективного с/г підприємства ім. Горького протокол №1 від 18.01.2000 року позивач була включена в додаткові списки для видачі додаткових земельних сертифікатів за рахунок земель резервного фонду. В додаткових списках позивач значиться як « ОСОБА_1 », хоча дійсне її прізвище « ОСОБА_1 ».

Так як позивач не була присутня на зборах, коли приймалося рішення про додаткове включення працюючих колгоспників на отримання земельних сертифікатів, то вона через деякий час звернулася до директора «СТОВ Стебне», який вказав, що розпаювання земель відбулося в 1997 році і в списках її немає. Позивач повірила директору, але через деякий час позивачу стало відомо, що в додаткових списках вона значиться, про даний факт їй стало відомо у 2018 році від жителів села Стебне, які також були включені в додаткові списки. Чому позивачу не був виготовлений земельний сертифікат та державний акт на право приватної власності позивачу не відомо.

Просила суд встановити факт, що витяг з протоколу №1 від 18.01.2000 року зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького с. Стебне Звенигородського району, яким затверджено список членів підприємства в кількості 25 осіб для резервного фонду згідно рішення загальних зборів членів підприємства від 17.12.1997 року, в тому числі ОСОБА_1 стосується та належить позивачу ОСОБА_1 ; визнати за нею право на отримання земельної ділянки як члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького с. Стебне Звенигородського району Черкаської області в адміністративних межах Стебнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовано, що має місце у даному спорі, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. При цьому, судом встановлено, що позивач була членом КСП ім. Горького на момент розпаювання, що підтверджується даними трудової книжки, проте позивач не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Посилання позивача на включення її у списки для видачі додаткових сертифікатів у 2000 році судом не взято до уваги, оскільки державний акт після цього не видавався, так само як і сертифікат позивачу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та не відповідає обставинам справи, а тому просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги вказує, що судом зазначено про те, що вона була членом КСП ім. Горького на момент розпаювання земель і не була включена в списки, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю, а оскільки вона була пропущена в списках, то повинна була звернутися до проведення розпаювання і видачі сертифікатів до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення її до такого списку.

Однак, звертає увагу, що в позовній заяві вона вказувала, що на момент розпаювання землі вона не була членом колгоспу, оскільки була прийнята в члени колгоспу тільки 02.04.1997 року (розпаювання проведено 30.12.1992 року), а тому і не могла звернутися з такою заявою.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року надано право загальним зборам КСП в подальшому приймати в члени КСП та виділяти земельні паї додатково.

Загальні збори КСП скористалися таким правом і 17.12.1997 року прийняли рішення надати земельні паї 25 особам, прийнятих в члени КСП після проведення розпаювання. На зборах вона присутня не була і не знала про таке рішення, а дізналася про нього випадково.

Також вказує, що при проведенні розпаювання були залишені землі запасу і резерву, які не увійшли в розпайований фонд і не було необхідності проводити перепаювання землі. При цьому голова сільської ради підтверджує, що на території сільської ради наявна землі для виділення особам зазначеним у додаткових списках.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно трудової книжки вбачається, що 02.04.1997 року ОСОБА_1 була прийнята в члени КСП ім. Горького с. Стебне, та 05.04.2001 року була звільнена за власним бажанням в зв`язку з переходом на іншу роботу (а.с.18).

Згідно довідки виданої СТОВ «Стебне» від 21.08.2019 року № 47 вбачається, що колгосп ім. Горького реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Горького 30.12.1992 року. КСП ім. Горького реорганізовано в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Стебне» 13.03.2000 року (а.с.17).

Відповідно до довідки СТОВ «Стебне» №58 від 26 червня 2018 року, повідомлено, що землі КСП ім. Горького були розпайовані в 1997 році (а.с. 14).

Згідно з довідкою Стебнівської сільської ради №77/02-26 від 06.04.2018 року, на дату видачі Державного акта на право постійного користування землею в колективному с/г підприємству ім. Горького, ОСОБА_1 не була членом КСП ім. Горького і права на земельну частку (пай) не мала (а.с. 11).

Згідно витягу з протоколу № 1 від 18.01.2000 року затверджено додатковий список працюючих для видачі земельних сертифікатів, зокрема, у вказаний список внесена ОСОБА_1 (а.с.19-20).

Відповідно до довідки Міжрайонного управління у Звенигородському районі та в м. Ватутіному ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 25.04.2018 року № 31-23-0.171-646/116-18 вбачається, що в списках громадян які мають право на земельну частку (пай) КСГП «ім. Горького» с. Стебне та витягах з протоколів загальних зборів КСГП «ім. Горького» про затвердження додаткових списків громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) зазначено прізвище ОСОБА_1 (протокол № 1 від 18 січня 2000 року). Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на ім`я гр. ОСОБА_1 не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) ім`я ОСОБА_1 не зазначено. Державний акт на земельну ділянку на гр. ОСОБА_1 не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) ім`я ОСОБА_1 не зареєстровано. Згідно технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю співвласникам землі колишнього КСГП «ім. Горького» с. Стебне Звенигородського району Черкаської області дані про виділення земельної частки (паю) на ім`я ОСОБА_1 відсутні.

З повідомлення Звенигородської райдержадміністрації від 02.09.2019 №04-30/ОКЦ-187 вбачається, що районна державна адміністрація, в межах своєї компетенції, розглянула звернення ОСОБА_1 , щодо отримання земельного паю. За інформацією, наданою міськрайонним управлінням у Звенигородському районі та м. Ватутіному Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 19.08.2019 № 14-23-0.171-609/116-19 повідомили, що в списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) КСГП «ім. Горького» с. Стебне та витягах з протоколів загальних зборів КСГП «ім. Горького» про затвердження додаткових списків громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) зазначено прізвище ОСОБА_1 (дівоче прізвище заявниці) (протокол № 1 від 18 січня 2000 року). Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на ім`я громадянки ОСОБА_1 не виготовлялися та відповідно книг записів реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) ім`я ОСОБА_1 не зазначено. Державний акт на право власності на земельну ділянку (частку (пай) на громадянку ОСОБА_1 не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) ім`я ОСОБА_1 не зареєстровано. Згідно технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю співвласникам землі колишнього КСГП ім. Горького с. Стебне дані про виділення земельної частки (паю) на ім`я ОСОБА_1 відсутні. На даний момент землі колишнього КСГП ім. Горького розпайовані та громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Тому відсутні підстави для надання такої ділянки.

Відповідно до довідки Стебнівської сільської ради №804 від 20.10.2020 року, вказано, що на території сільської ради є в наявності не витребувані земельні ділянки, які можна передати у власність громадян, які мають на це право (а.с. 110).

У зв`язку із встановленими обставинами справи, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач була членом КСП ім. Горького на час передачі Державного акту на право колективної власності на землю, а тому могла бути помилково не включена до списків громадян на отримання земельних паїв. Вказані обставини спростовуються наданою позивачем інформацією із Стебнівської сільської ради в якій зазначено, що позивач не була членом КСП на час розпаювання земель, та спростовується її включенням у додаткові списки у 2000 році у зв`язку саме із вступом в члени КСП ім. Горького нових осіб. Дані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивач не була членом КСП ім. Горького на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю, а тому і не була включена у відповідні списки осіб на отримання земельних часток (паїв).

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на пункт 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», водночас питання виділу земельного паю з резервного земельного фонду регулюється пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким передбачені інші підстави отримання паю.

Відповідно до ст. 5 ЗК України , який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Отже, створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Державного комітету України по земельних ресурсах від 22.10.2001 року №14-17-2-3819/5121, статтею 7 згаданого Указу Президента України встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села. А також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Отже, на підставі викладеного, громадянам, які прийняті у члени підприємства після видачі державного акта на право колективної власності на землю, можуть бути надані земельні ділянки із земель резервного фонду на підставі прийнятого рішення місцевою радою для ведення особистого підсобного господарства, індивідуального житлового будівництва, городництва в межах норм, визначених статтями 56, 57, 67 Земельного кодексу України. А право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду, як виняток, може бути надане тільки тим громадянам, які безпідставно (помилково) не були включені в список-додаток до державного акта на право колективної власності і на час його видачі були членами зазначеного підприємства.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на час розпаювання земель ОСОБА_1 не була членом КСП ім. Горького, враховуючи зазначені роз`яснення, вона мала право на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду для ведення особистого підсобного господарства, індивідуального житлового будівництва, городництва в межах норм, визначених статтями 56, 57, 67 Земельного кодексу України.

Пункти 1.6, 1.11, 2.1 Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням Державного комітету України по земельних ресурсах від 21.08.1998 року передбачають, що для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт. Надання у постійне користування та передача у власність громадянам земельних ділянок із земель резервного фонду здійснюється в порядку відведення у відповідності з чинним законодавством, за кошти громадян, в інтересах яких оформляються правовстановлюючі документи.

Орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін приймає рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян.

Після включення ОСОБА_1 у члени КСП ім. Горького, вона не зверталася до сільської ради з метою отримання земельної ділянки із резервного фонду у зв`язку із її прийняттям в члени КСП.

Слід зауважити, що у даній справі позивач не наводила доводів та фактичних обставин, які мали бути досліджені в контексті вирішення питання про права позивача на отримання земельної ділянки на підставі вищевказаного пункту 7 Указу Президента України, тобто предметом позову не було питання про виділ позивачу земельної ділянки із резервного фонду у порядку передбаченому саме для громадян, які прийняті у члени підприємства після видачі державного акта на право колективної власності на землю.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на загальних зборах КСП ім. Горького 18.01.2000 року прийнято рішення про виділення земельних паїв членам КСП, які були прийняті в члени підприємства після отримання підприємством держаного акта на право колективної власності на землю, до переліку таких осіб включено і її.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи та надавши оцінку наданим доказам, доходить висновку, що враховуючи наявність рішення КСП ім. Горького, яке затверджено протоколом №1 від 18 січня 2000 року, яким визначено списки членів підприємства в кількості 25 осіб для видачі додаткових земельних сертифікатів за рахунок земель резервного фонду згідно рішення загальних зборів членів підприємства від 17.12.97 року, то позивач у зв`язку із її наявністю у даних списках має право на отримання земельної ділянки із резервного фонду.

Щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинного на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитися з 1993 року (зокрема розпаювання КСП ім. Горького відбулося у 1997 році), є загальновідомим фактом, проводилося відкрито, гласно. Процедура розпаювання включала в себе складання списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності на землю, виготовлення та отримання сертифікату на земельну частку (пай), виділення земельної частки (паю) в натурі із заміною сертифікату на державний акт на право приватної власності на землю.

З цим позовом ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2019 року.

Позивач, зазначаючи про те, що вона не пропустила строк позовної давності, вказувала, що їй не було достовірно відомо про порушення її права на отримання земельної частки (пай), а дізналася про це лише в березні-квітні 2018 року, коли додаткові списки СТОВ «Стебне» були здані до Звенигородського відділення Держгеокадастру у Черкаській області.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та видно з витягу із протоколу №1 зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, трудової книжки позивача, ОСОБА_1 була прийнята у члени КСП ім. Горького 02.04.1997 року на підставі поданої нею заяви.

Враховуючи положення пункту 7 вищевказаного Указу, саме з моменту прийняття її в члени КСП, позивач набула право на отримання земельної ділянки із резервного фонду земель, однак жодних заяв для реалізації свого права на її отримання не подавала.

Крім того, колегія суддів вважає непереконливими доводи позивача про те, що вона в усному порядку зверталася до директора СТОВ «Стебне» з приводу додаткових списків, на що отримала відповідь, що розпаювання відбулося ще у 1997 році і в списках її немає. Доказів, які б підтверджували її звернення до сільської ради та/або КСП для уточнення вказаних даних нею не надано.

При цьому, із відповіді Стебнівської сільської ради №77/02-26 від 06.04.2018 року видно, що громадяни, які були включені у додаткові списки у 2000 році, отримали Державні акти на землю.

Слід зауважити, що своє місце проживання на території Стебнівської сільської ради, яке було місцем знаходження і КСП ім. Горького, ОСОБА_1 не змінювала і не могла не знати про отримання членами КСП ім. Горького сертифікатів та державних актів, як до так і після затвердження додаткових списків.

Отже, позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності, перебіг якого розпочався 02.04.1997 року.

На підставі викладеного, колегія суддів, встановивши, що позивач звернулася до суду з позовом поза межами позовної давності, поважних причин для поновлення якої судом не встановлено, доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів наведених у даній постанові.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення з мотивів викладених у даній постанові суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2021 року.

Судді: