Справа № 466/316/21 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Я.
Провадження № 22-ц/811/2241/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього на її користь на утримання: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовні вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 2001 року, в якому у них народилось четверо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Шлюб між ними розірвано 20 вересня 2019 року за рішенням суду.

30 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання спільних дітей, у твердій грошовій сумі, в розмірі 12 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018, до досягнення дітьми повноліття.

Зазначав, що на даний час сплата аліментів у вищевказаному розмірі для нього є непосильною, оскільки суттєво погіршився його матеріальний стан.

Зокрема, він не має стабільної заробітної плати, адже з 15 січня 2020 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

На даний час проживає в Польщі, проте не працює через впровадження карантинних заходів.

Просив суд зменшити розмір стягуваних аліментів, відповідно ст. 182 СК України, якою передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно розрахунку позивача, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», на його думку такий розмір повинен становити: на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі 1197,50 грн.; на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1197,50 грн., на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 197,50 грн. та на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у розмірі 960,50 грн.

З врахуванням принципу справедливості та розумності, такий розмір аліментів буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач усвідомлює свій обов`язок сплачувати аліменти, але призначена сума 12 000 грн. на місяць на кожну дитину є непосильним, він не має стабільної заробітної плати, його матеріальний стан змінився він остаточно припинив діяльність направлену на отримання доходу, з 15 січня 2020 року втративши статус фізичної особи-підприємця.

Звертає увагу на те, що сума аліментів, яку стягують з нього у 5 разів більша, ніж рекомендована законом.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001 року, який розірвано 20 вересня 2019 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова.

У шлюбі в подружжя народилось четверо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

30 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 12000,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилався на погіршення свого матеріального становища, в силу того що він не працює та не отримує дохід.

Згідно представлених суду відповідей позивача за запитання відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначив, що на даний час не працює у зв`язку із запровадженням жорстких карантинних обмежень в Республіці Польща, не має постійного місця роботи і стабільного доходу. Його матеріальний стан значно погіршився, він припинив свою підприємницьку діяльність. Також вказав , що сімейний стан не змінився, інших дітей у нього немає, стан здоров`я також не змінився. На решта запитань, що стосується місця його проживання, період перебування за кордоном та про отримання доходів за період з 03 вересня 2018 року по 10 березня 2021 року, позивач відмовився відповідати на підставі ст. 63 Конституції України .

В підтвердження погіршення матеріального стану, позивач надав довідку про припинення підприємницької діяльності на території України 15 січня 2020р. (а.с. 13).

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15 травня 2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зазначив що : «Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу».

Судом також встановлено, що з моменту винесення рішення Шевченківським районним судом м. Львова від 30 жовтня 2018 року, позивач ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів, що станом на 23 жовтня 2020 року становить 324 000 грн. Даний факт стверджується розрахунком державного виконавця (а.с.44-45).

Згідно наказу-розпорядження № 1026/06 від 02 грудня 2020 року (а.с.47), відповідач ОСОБА_3 08 грудня 2020 року звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників і наданий час перебуває на обліку як безробітна в центрі зайнятості, що вбачається з довідки від 04 березня 2021 року. (а.с.48).

Судом першої інстанції враховано те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2019 року у справі № 466/997/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року, за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При зверненні з позовом про зменшення розміру аліментів у справі 466/997/19, позивач покликався на аналогічні за змістом обставини, що і в даній справі. Судом при ухваленні вказаного рішення встановлено, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, на утриманні інших дітей чи осіб немає, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, матеріальний, сімейний та стан здоров`я відповідача ОСОБА_3 не змінився, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

З моменту ухвалення судом вказаного рішення, яке набрало законної сили, а також рішення суду про стягнення аліментів від 30 жовтня 2018 року, вказані вище обставини не змінилися, як і сімейний стан та стан здоров`я відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначена сума по 12 000 грн. на місяць на кожну дитину є непосильною, колегія суддів відхиляє, зогляду на те, що такі не відповідають дійсності, оскільки судом визначено суму у 12 000 грн. на чотирьох дітей щомісячно, а не на кожну дитину, що підтверджується матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості складеним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.