ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/784/20

Головуючий у першій інстанції Кореньков А. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/64/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Приват Банк» на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2020 року (місце ухвалення смт. Куликівка, дата складання повного тексту 23.11.2020) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову посилалось на те, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23.12.2011. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

У позові банк посилається, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2300,00 грн.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість.

З урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості позичальником, станом на 16.07.2020 заборгованість за кредитним договором становить 15436,10 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1582,62 грн в т.ч. 0,00грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 1582,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 569,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 13284,08 грн нарахованої пені; 0,00 грн нарахованої комісії.

У позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 15436,10 грн за кредитним договором № б/н від 23.12.2011 та 2102,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.12.2011 відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що банком позичальнику нараховувалися відсотки за використання кредитного ліміту, а також неустойка (штрафи), при цьому суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, спрямовувалися на погашення нарахованих відсотків та штрафів. Судом враховано, що у анкеті-заяві позичальника від 23.12.2011, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору щодо відповідальності за порушення зобов`язань, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме в таких розмірах і з таким порядком нарахування. Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua, доданий до позовної заяви, не містить підпису відповідача, а тому ці Умови та правила не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення процентів та неустойки не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 23.12.2011 року.

Судом встановлено, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором та випискою за договором № б/н від 23.12.2011 року станом на 17.07.2020 року, відповідачем були використані кредитні кошти в розмірі 14009,33 грн, в той же час ОСОБА_1 внесла кошти на погашення кредиту в сумі 19165,46 грн., отже суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 було в повній мірі погашено заборгованість за кредитом, однак позивачем не було зараховано сплачені кошти як плату за тілом кредиту, отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У скарзі заявник зазначає, що відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач погодився що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банком послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Таким чином сторони погодили умови кредитування.

На підставі анкети-заяви відповідачу 23.12.2011 відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку 23.12.2011 встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн, який в подальшому було збільшено до 2300,00 грн.

Після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору відповідач її активував, користувався нею, отримував кошти з власної ініціативи, погашав заборгованість, що свідчить про визнання ним заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, додані до позовної заяви, підтверджують розмір заборгованості за кредитом. Вказаний розрахунок відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

В апеляційній скарзі банк посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.07.2019 у справі № 923/760/18, відповідно до яких твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Заявник звертає увагу суду на висновки Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 572/1169/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 щодо презумпції правомірності правочину, яка закріплена у ст. 204 ЦК України.

Банк стверджує, що суд першої інстанції безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 23.12.2011 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 24).

Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, зобов`яується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.12.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 16.07.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 15436,10 грн., та складається з заборгованості за тілом кредиту 1582,62 грн в т.ч. 0,00грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 1582,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 569,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 13284,08 грн нарахованої пені; 0,00 грн нарахованої комісії (а.с. 16).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_2 23.12.2011, цього ж дня встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, після чого збільшено до 500,00 грн; 16.02.2012 збільшено до 1000,00 грн; 28.05.2012 та 29.05.2012 кредитний ліміт збільшено до однієї і тієї ж суми 2000,00 грн; 16.10.2012 кредитний ліміт до 2100,0 грн збільшено; 09.12.2013 збільшено до 2300,00 грн; 22.06.2017 зменшено до 2060,00 грн; 15.08.2018 зменшено кредитний ліміт 0,00 грн (а.с. 22).

Згідно довідки (а.с. 23) позичальнику ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки:

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 23.12.2011, термін дії 10/15;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 28.06.2015, термін дії 06/19;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 26.03.2016, термін дії 03/20.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що банком позичальнику нараховувалися відсотки за використання кредитного ліміту, а також неустойка (штрафи), при цьому суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, спрямовувалися на погашення нарахованих відсотків та штрафів. Проте, судом враховано, що у анкеті-заяві позичальника від 23.12.2011, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені,штрафів).

Встановивши, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором та випискою за договором № б/н від 23.12.2011 року станом на 17.07.2020 року, відповідачем були використані кредитні кошти в розмірі 14009,33 грн, в той же час ОСОБА_1 внесла кошти на погашення кредиту в сумі 19165,46 грн, тобто на 5156,13 грн більше, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 було в повній мірі погашено заборгованість за кредитом, однак банком не було зараховано сплачені кошти як плату за тілом кредиту, отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду про відмову у задоволенні позову колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.12.2011 у розмірі 15436,10 грн станом на 16.07.2020, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1582,62 грн в т.ч. 0,00грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 1582,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 569,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 13284,08 грн нарахованої пені; 0,00 грн нарахованої комісії.

Судом у справі встановлено, що 23.12.2011 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо її паспортних даних, місця проживання, сімейного стану, освіти, роду занять (а.с. 24), виявлено бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» (а.с. 24 зворотня сторона). Разом з тим, в підписаній анкеті-заяві не зазначено бажаного розміру кредитного ліміту за карткою, процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором, тобто не міститься жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах, що заявлені позивачем.

Із виписки за договором № б/н станом на 17.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, наданими банком за договором, у власних потребах, частково вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 17-21).

Пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойку у вигляді нарахованої пені за порушення кредитних зобов`язань.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 23.12.2011, банк надав як невід`ємні частини спірного договору: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 25), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, у конкретній редакції, затвердженій наказом № сп-2010-256 від 06.03.2010 (а.с. 26-51), які відповідачем не підписані.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції правильно послався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повинна була повернути лише заборгованість за тілом кредиту, а сплата інших складових вартості кредиту належним чином не узгоджена, тому стягненню не підлягає, та застосував її при обрахуванні сплачених ОСОБА_1 та отриманих коштів.

З врахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення і нарахованої пені у сумі 13284,08 грн, яка визначена у розрахунку (а.с. 16)

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишився наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 23.12.2011, відповідно до якого заборгованість на день пред`явлення позову за тілом кредиту фактично не погашена та складає 1582,62 грн. Даний розрахунок відповідачем не спростовано.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що часткове погашення суми наявної заборгованості відповідачем не припиняє правовідносини сторін щодо суми основного боргу за тілом кредиту, яка боржником не сплачена, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими, а сума 1582,62 грн підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 554/7411/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у пунктах 44 та 45, зроблено висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначено вище, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, термін якого визначений терміном дії кредитної картки до останнього дня березня 2020 року, отже з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦПК України.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Інших належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог банком не надано.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим рішення районного суду підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задовольняється в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 1582,62 грн, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір на користь банку пропорційно до задоволених позовних вимог: за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 210,20 грн (2102,00*10%), та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 315,30 грн (3153,00*10%).

Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2011 у розмірі 1582 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві) грн 62 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 210,20 грн, та в суді апеляційної інстанції в розмірі 315,30 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 21.01.2021.

Головуючий Судді :