КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3061/20
Провадження № 2/488/545/21
28.09.2021 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Маснюк М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди,
Позов мотивований тим, що 20.11.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода по проспекті Богоявленському в м. Миколаєві в районі будинку № 237, за участю автомобіля "OPEL ASTRA SPORTS TOURER", з номерним знаком НОМЕР_1 , та автомобіля "MITSUBISHI ASX 1.6", з номерним знаком НОМЕР_2 , внаслідок якої пішохід ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля автомобіля OPEL ASTRA SPORTS TOURER, з номерним знаком НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", то відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито. Проте, позивач у якості потерпілого не був залучений до кримінального провадження, а тому певний час не зміг отримати копію постанови про закриття кримінального провадження, що є доказом підтвердження обставин дорожньо-транспортної пригоди та настання смерті ОСОБА_2 .
Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся в суд з даним позовом.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.09.2020 року у вказані цивільній справі відкрито провадження та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав.
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2019 близько 18:10 години по проспекту Богоявленський в м. Миколаїв, в районі будинку №237, сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «Opel Astra Sports Tourer», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіля марки «Mitsubishi ASX 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_2 загинув на місці події.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку
Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з спеціальним Законом № 1961-ІV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до п. 21.1 ст. 21 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Opel Astra Sports Tourer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія", відповідно до полісу № АО245080.
В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та наслідків від неї, сину загиблого ОСОБА_2 - позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної та матеріальної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст.35).
Згідно з п. 36.1 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у п.37.1.4 ст. 37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає.
З аналізу наведених норм спеціального ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 даного Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено досудовий порядок врегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому в контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі №465/4287/15, постанова від 11.12.2019 року.
З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду та користуючись своїм Конституційним правом, позивачем не вживалось досудового врегулювання, а прийнято рішення про звернення безпосередньо до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії.
Крім того, пунктом 27.3 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) його батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли ІНФОРМАЦІЯ_4 і 13.01.2000 р. відповідно.
Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 02.03.1993 р., ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_8 02.03.1993, про що був зроблений відповідний актовий запис № 100.
Від вказаного шлюбу у них народилася дитина - син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , де в графі: "батько" записаний ОСОБА_2 , в графі: "мати" - ОСОБА_8 .
Отже, з аналізу наданих суду документів вбачається, що на момент загибелі ОСОБА_2 до складу його сім`ї входив його син ОСОБА_1 - позивач по справі.
Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_2 є його син - позивач ОСОБА_1 .
На день настання страхового випадку, ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173,00 грн.
З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076,00 грн.
Крім того, відповідно до п. 27.4 вказаного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Вказана сума витрат, понесених позивачем по справі, на спорудження надгробного пам`ятника не перевищує загальний розмір відшкодування, передбачений Законом, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи необхідно задовольнити та стягнути з відповідача відшкодування моральної та матеріальної шкоди в загальному розмірі 99 906,00 грн.
Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1% від ціни позову - 999,06 грн. грн. у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.
Керуючись ст. 1187, 1188, 1190 ЦК України, 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди - задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Суддя Я.А. Чернявська