Постанова

Іменем України

14 січня 2021 року

м. Київ

справа № 589/3574/17

провадження № 61-21764св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Воронізька селищна рада Шосткинського району Сумської області,

третя особа - Шосткинська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року у складі судді Курбанової А. Р. та постанову Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року позивач звернувся з позовом до Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області помер його двоюрідний брат ОСОБА_2 . Інших родичів, крім ОСОБА_1 померлий не мав, після смерті своїх батьків проживав один. Позивач протягом останніх шести років тяжко хворіє. За цей час тричі переніс інфаркт міокарда. На лікування витратив значні кошти, тому не мав можливості вирішити питання щодо прийняття спадкового майна. Позивач звернувся із заявою до державного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу, але пропустив строк для прийняття спадщини.

Зазначав, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними з огляду на те, що він тривалий час хворів та не мав коштів для сплати нотаріальних послуг.

Просив визначити додатковий строк 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після померлого в селищі Вороніж Шосткинського району Сумської області двоюрідного брата ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , а також наявність поважних причин пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, справу направити на розгляд іншому складу суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач є спадкоємцем п`ятої черги на спадкування за законом. Він не був повідомлений про смерть ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що хворів та витрачав значені кошти на лікування, позивач пропустив строк для вступу у спадщину. Наголошує, що надав всі необхідні докази, які підтверджують родинні відносини між позивачем та померлим ОСОБА_2 . Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_2 позивач отримав 05 вересня 2019 року. Подаючи позов, він не перевірив наявність всіх необхідних документів.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2020 року Воронізька селищна рада Шосткинського району Сумської області подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишить оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що позивачем у касаційній скарзі не зазначено, які саме норми матеріального та процесуального права порушені судами. Наявні у матеріалах справи докази є неповними та недостатніми для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 589/3574/17, витребувано цивільну справу з суду першої інстанції.

У лютому 2020 року цивільна справа № 589/3574/17 надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , батьком якого є ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є спадкодавцем. Водночас, позивачем не було надано до суду першої інстанції відомостей про батьків померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем були подані всі необхідні документи безпідставні.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження №61-13405св18).

У матеріалах справи на час її розгляду судом першої інстанції відсутні відомості про батьків померлого ОСОБА_2 , копія Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 від 05 вересня 2019 року була подана позивачем до суду апеляційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи що копія Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 була подана з порушенням порядку та строку подання доказів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не прийняв його до уваги, про що мотивовано зазначив у постанові.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов