КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року місто Київ.

Справа 363/70/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15100/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Шкоріна О.І.

при секретарі Міщенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року ( у складі судді Чіркова Г.Є, повний текст складено 26.07.2021 року) та апеляційної скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання поруки припиненою,

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою,-

встановив:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з первісним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою ОСОБА_2 договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий їй кредит, а тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнення в солідарному порядку з неї та поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 297 412,58 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп. та судових витрат.

У лютому 2018 році відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічними позовними заявами, в яких просили визнати припиненим договори поруки №187404 та №187403 від 21 березня 2008 року укладені між ними та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Свої вимоги мотивували тим, що внаслідок укладання між банком та позичальником Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року сума процентів за користування кредитом, яку ОСОБА_2 мала повернути позивачу значно збільшилася. Вказане призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, які згоди на укладання додаткової угоди не надавали.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року первісну позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року в розмірі 297 412,58 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за договором в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього 297 412 (двісті дев`яносто сім тисяч чотириста дванадцять) доларів 58 (п`ятдесят вісім) центів США та 1 199 972 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 73 (сімдесят три) коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №187404 від 21 березня 2008 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №187403 від 21 березня 2008 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

26 липня 2021 року представник ОСОБА_4 подала суду заяву про ухвалення додаткового рішення по справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000 грн.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволеночастково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн.

Не погодившись рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 02.09.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року в розмірі 297 412,58 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за договором в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп., а також судового збору у розмірі 3 654 грн., а всього 297 412 (двісті дев`яносто сім тисяч чотириста дванадцять) доларів 58 (п`ятдесят вісім) центів США та 1 199 972 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 73 (сімдесят три) коп., в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення постановлено без належного дослідження доказів та не надання відповідної оцінки фактам. Зазначає, що відповідно до умов укладеної між ОСОБА_2 та банком Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року нарахування відсотків мало здійснюватися щомісяця в два етапи за методом «30/360». Однак за період з 21 березня 2008 року по 31 березня 2015 року банк нарахував відсотки за 2 599 днів, проте відповідно до умов договору відсотки у той самий період мали нараховуватися за 2 517 днів. Відтак позивачем в розрахунку заборгованості нараховано відсотки на 82 дні більше, ніж це передбачено умовами додаткової угоди. Крім того, скаржником подано було відзив на первісну позовну заяв в якому про це остання зазначала, однак суд першої інстанції повністю проігнорував заявлений відзив.

Також в тексті апеляційної скарги посилається на роз`яснення п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ «УкрСиббанк»13.09.2021 року подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог «УКРСИББАНК» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до AT«УКРСИББАНК» про визнання припиненим договору поруки №187403 від 21 березня 2008 року скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги AT «УКРСИББАНК» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Також банком подано 08.10.2021 року апеляційну скаргу на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, в якій просять скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні з АТ «УкрСиббанк» витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_5 .

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, не застосував норми закону, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, порушив норми процесуального права, не надавши належної оцінки поданим доказам та поясненням, що призвело до винесення необгрунтованого та незаконного рішення, судом не надано жодної оцінки поясненням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_6 , які були надані в судовому засіданні 19 липня 2021 року про те, що Додаткова угода №1 до Договору поруки №187403 від 21.03.2008 року була укладена з Відповідачем-2 в той самий день, в який з Відповідачем-1 укладалась Додаткова угода №1 до Кредитного договору - 10 лютого 2009 року, не надано було належної оцінки змісту самого Договору поруки, укладеного з Відповідачем-2 та Кредитного договору, укладеного з Відповідачем-1, відповідно, невірно застосовано положення ч. 1 ст. 559 ЦК України при ухваленні Оскаржуваного рішення в частині визнання поруки припиненою.

Вказує, на те, що твердження ОСОБА_3 про припинення поруки та відмову в задоволенні позовних вимог до нього, як поручителя, в зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, не відповідають дійсним обставинам справи. Виходячи з фактичних обставин справи, АТ «УКРСИББАНК» зазначає, що обставини збільшення обсягу відповідальності поручителя не доведені, а отже і відсутні підстави для припинення поруки.

АТ «УКРСИББАНК» не погоджується з додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області у цивільній справі №363/70/15-ц від 05.08.2021 р. (надалі - Оскаржуване рішення), вважає, що при вирішенні спору судом не з`ясовано дійсні обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права, суд першої інстанції розглянув питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності представника банку без належного повідомлення останнього, що є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення у справі.

АТ «УКРСИББАНК» вважає, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат.

04 листопада 2021 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, обгрутовуючи його тим, що судом не було допущено порушення норм процесуального права, та правомірно задоволено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» апеляційні скарги банку підтримав та просив їх задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, а, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Так, ОСОБА_3 отримав судову-повістку повідомлення про виклик в судове засідання 16.11.21 року на 15 год. 15 хв - 05 листопада 2021 року, що підтверджується трек номером поштового відправлення 930 на а.с. 71 тому № 4

ОСОБА_4 про розгляд справи в апеляційному суді повідомлена на електронну адресу, зазначену у її відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника ОСОБА_2 , доповідь судді доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та доказами долученими до апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року та апеляційна скарга Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов`язок боржника в разі порушення зобов`язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 березня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (банк), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту №0 (далі кредитний договір).

Згідно п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 200 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1 010 000 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до п. 1.2.2 вказаного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23 березня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Як передбачено п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90% річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Згідно п. 1.3.3 кредитного договору нараховування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2., 5.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

Пунктом 3.4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

-пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

Згідно пп. 7.10-7.11 кредитного договору даний договір складений у двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Всі додатки та угоди до цього договору, належним чином підписані сторонами, вважаються його невід`ємною чистиною. Внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами договору, передбачено інший порядок.

Того ж дня, 21 березня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі поручителі) укладено договори поруки №187404 та №187403.

Відповідно до п. 1.1 договорів поруки поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Як передбачено п. 1.2 договорів поруки поручителям відомі усі умови основного договору, зокрема: сума основного договору - 200 000 доларів СІІІА, що еквівалентно 1 010 000 грн.; термін виконання основного зобов`язання - 23 березня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови основного договору.

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Згідно п. 1.4 договорів поруки відповідальність поручителів і боржника є солідарною.

Як передбачено п. 2.1 договорів поруки кредитор не вправі без згоди поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

10 лютого 2009 року між позивачем та позичальником ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року, згідно п. 2 якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.

Відповідно до п 2.1 додаткової угоди позичальник з дати її підписання зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу.

Розмір ануїтетного платежу складає 2 320 доларів США. День сплати ануїтетного платежу 10 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору.

Пунктом 2.2 додаткової угоди сторони домовилися, що нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

Як передбачено п. 3.1 додаткової угоди сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором: позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 23 березня 2025 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Згідно п. 3.2 додаткової угоди сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.01.2014 року по 21.01.2014 року згідно умов договору.

Позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди.

Відповідачка ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором та додатковою угодою до нього не виконує, термін сплати коштів порушено.

В цьому зв`язку позивач 13 листопада 2014 року направив відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, яку остання не виконана.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до боржника ОСОБА_2 с уд першої інстанції вважав доведеним порушене право позивача та наявність підстав для стягнення з боржника заборгованості у розмірі, визначеному позивачем, згідно з розрахунків наявних в матеріалах справи, відповідно до яких, заборгованість за кредитом, станом на 14 травня 2018 року, становить 297 412,58 доларів США з яких:

160 182 доларів США 73 центів - кредитна заборгованість;

137 229 доларів США 85 центів - заборгованість по процентам.

Заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості станом на 14.05.2018 року становить 1 196 318,73 гривень, з яких:

286 861,91 гривень - пеня за прострочення сплати по кредиту;

909 456,82 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що обставини, щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з боржника в розмірі заявленому позивачем відповідають встановленим обставинам справи та вимогам договору та Закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що банком в порушення умов договору та додаткової угоди борг за відсотками нараховано за більшу кількість днів ніж передбачено договором, банк нарахував відсотки за 2 599 днів, проте відповідно до умов договору відсотки у той самий період мали нараховуватися за 2 517 днів, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди передбачено, що нарахування процентів здійснюється методом «30/360».

Відповідно до п. 1.18 Постанови НБУ № 225 від 18.06.2003 р. «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів:

метод «факт/факт» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році;

метод «факт/360» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів;

метод «30/360» - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30.

Отже, зазначені Позивачем методи для визначення суми плати за користування кредитними коштами, а саме метод «30/360» відповідає умовам чинного законодавства України. Відповідно до Методу "30/360'', умовна кількість днів у році - 360. у місяці - 30.

В своєму розрахунку Відповідач зазначає, що 11.01.2010 року відсотки нараховані за 31 день. Однак не наводиться жодна інформація звідки береться дане твердження. В свою чергу в розрахунках заборгованості, наданому Позивачем, чітко вбачається, що 11.01.2010 року відсотки нараховані за 30 днів, а саме за період з 10.12.2009 року по 09.01.2010 року. Така сама ситуація і щодо всіх платежів здійснених за кредитним договором. Таким чином, Відповідач додає до кожного місяця один день нарахованих відсотків. Як зазначається Відповідачем, різниця становить 82 дня. Дивлячись на той факт, що розрахунок заборгованості зроблений з 21.03.2008 року до 31.03.2015 року (виключення сплати першого та останнього і місяця), тобто за 7 років (12 (кількість місяців в році) * 7 (років)) виходить 84 дні. За виключенням сплати першого та останнього місяця, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості перший і останній місяць не враховуються, виходить 82 дні, про що і зазначає відповідач.

Крім того, відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди платіж за кредитом здійснюється 10 числа кожного календарного місяця кредитування.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди проценти нараховуються в день сплати ануїтетного платежу - з першого календарного дня поточного місяця по день, що передую днюсплати ануїтетного платежу (день сплати ануїтетного платежу в розрахунок не включається). Таким чином дата плати по кредиту кожне 10 число місяця, а відсоткинараховуються до 9 числа місяця, оскільки день сплати ануїтетного платежу в розрахунокне включається.

Тобто, дана умова взагалі виключає можливість нарахування відсотків на більшу кількість днів, як зазначається Відповідачем, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, який міститься в матеріалах справи.

Тобто доводи позивача про нарахування боргу за більшу кількість днів ніж передбачено договором спростовуються наявними в справі доказами.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 інших конкретних доводів, щодо невірного визначення розміру боргу не містить, також відсутні доводи , щодо невірного визначення розміру пені, яка підлягає стягненню. На спростування правильності розрахунку позивача належних та допустимих доказів суду подано не було.

Інші доводи скарги представника ОСОБА_2 є безпідставні, не доведені та такі, щоне впливають на правильність висновків суду про наявність підстав для стягнення боргу з боржника.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що судом встанволено збільшення зобов`язань боржника без згоди поручителя, що є підставою у відповідності до ч.1 ст. 559 ЦК України для припинення поруки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в частині вирішення позову банку до поручителя ОСОБА_3 та зустрічного позову останнього не відповідає.

21.03.2008 р. між Банком та ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2) було укладено Договір поруки №187403 (далі - Договір поруки), за яким останній зобов`язався відповідати перед Банком за невиконання Відповідачем-1 зобов`язань, що виникли за Кредитним договором в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Підписуючи Договір поруки, поручитель засвідчив, що йому відомі умови Кредитного договору, а саме:

сума кредитного договору - 200 000,00 (двісті тисяч доларів США 00 центів); термін виконання основного зобов`язання - 23 березня 2015 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови Основного договору

В Договорі поруки сторонами було погоджено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

10 лютого 2009 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно п. 2 якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.

Відповідно до п 2.1 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору позичальник з дати її підписання зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати анз^їтетного платежу.

Розмір ануїтетного платежу складає 2 320,00 доларів США. День сплати ануїтетного платежу 10 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору.

Пунктом 2.2 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору сторони домовилися, що нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

Як передбачено п. 3.1 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором: позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 23 березня 2025 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.2 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.01.2014 року по 21.01.2014 року згідно умов договору.

За умовами Додаткової угоди №1 до Кредитного договору Відповідач-1 зобов`язалась не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати її укладення докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди.

На виконання умов Додаткової угоди №1 до Кредитного договору -10 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки, відповідно до умов якої Відповідач-2, як поручитель, надав свою згоду на зміну основного зобов`язання.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції, шляхом прослуховування звукозапису судового засідання від 19.07.2021 року встановлено, що представником позивача надавались пояснення з посиланням на додаткову угоду № 1 до договору поруки, в якій представник, заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки посилався на те, що ОСОБА_3 підписав додатковий договір до договору поруки в якому погодився на збільшення зобов`язань боржника і суду вказаний договір надавався, проте суд не постановив жодної ухвали про відмову в прийнятті такого доказу та в своєму рішенні не навів мотивів, та жодної оцінки факту підписання такого додаткового договору, внаслідок чого порушив процесуальні норми, що призвело до не вірного встанволення обставин справи в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про припинення поруки.

За таких обставин, апеляційний суд вважав за можливе дослідити на стадії апеляційного розгляду додаток № 1 до договору поруки, про який позивачем було заявлено в суді першої інстанції, та який надавався суду в судовому засіданні.

Додаткова угода №1 до Договору поруки №187403 від 21.03.2008 року, в якій ОСОБА_3 надав свою згоду на збільшення зобов`язань боржника була укладена з Відповідачем-2 в той самий день, в який з Відповідачем-1 укладалась Додаткова угода №1 до Кредитного договору - 10 лютого 2009 р.

Відповідача-1 та Відповідача-2 у справі, як подружжя, пов`язане веденням спільного побуту, що підтверджується зазначенням однакових адрес проживання (відповідно, повідомлень для суду) за даними наявних в матеріалах справі копіях паспортних даних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довіреностями останніх на представництво інтересів в суді, зустрічного позову Відповідача-2 до Банку тощо. Зазначений факт дає цілком обґрунтовані підстави вважати, що 10 лютого 2009 р. подружжя діяло спільно, укладаючи відповідні додаткові угоди як до Кредитного договору, так і до Договору поруки.

Крім того, Вишгородським районним судом Київської області не надано було належної оцінки змісту самого Договору поруки, укладеного з Відповідачем-2 та Кредитного договору, укладеного з Відповідачем-1, відповідно, невірно застосовано положення ч. 1 ст. 559 ЦК України при ухваленні Оскаржуваного рішення.

Так, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не вицливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від ЗО березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Для застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України та формування висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя необхідними умовами є збільшення обсягу відповідальності поручителя (сума, заявлена до стягнення повинна бути більша від розміру заборгованості, розрахованої за первісними умовами).

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Відповідач-2 підтвердив також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, отже, як поручитель він був інформований та давав згоду на збільшення розміру його відповідальності, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України щодо визнання поруки припиненою.

Отже, твердження ОСОБА_3 про припинення поруки та відмову в задоволенні позовних вимог до нього, як поручителя, в зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя на підставі ч.І ст. 559 ЦК України, не відповідають дійсним обставинам справи.

Виходячи з викладеного вище та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для задоволення зустрічного позову поручителя ОСОБА_3 про припинення поруки відсутні, а відповідно наявні підстави для задоволення позову банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 в тому ж розмірі, що і з боржника ОСОБА_2 .

Вирішуючи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, щодо стягнення з позивача на користь відповідача, понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження надання вказаних послуг ОСОБА_4 адвокатом Юрченко Т.Д. суду надано відповідні звіти про надані послуги від 27 липня 2020 року, 13 жовтня 2020 року, 07 грудня 2020 року та 26 липня 2021 року.

Разом з тим, як вбачається з платіжних доручень №N00RU3891M від 10 грудня 2020 року, №N0PYZ4413М від 18 грудня 2020 року та виписки АТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку ОСОБА_7 , в якості оплати правової допомоги ОСОБА_4 на користь адвоката сплачено 9 000 грн. та 3 500 грн., що в загальному розмірі становить 12 500 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що витрати ОСОБА_4 на правову допомогу надану в межах даної справи складають саме 12 500 грн.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає в неповідомленні його про судове засідання 05.08.2021 року, суд відхиляє.

Відповідно до ч.З та ч.4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд можевикликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2, ч.4, ч.5 ст. 128 ЦПК України суд повідомляєучасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судоваповістка-повідомлення - завчасно.

Заява ОСОБА_4 була подана у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 19.07.2021 року, оскільки в судовому засіданні вказаного числа до закінчення судових дебатів адвокат ОСОБА_4 повідомила про те, що буде подавати докази про розмір витрат на професійну правничу допомогу додатково після ухвалення рішення суду у встановлений законодавчо строк і представник банку про це знав, оскільки був присутній на даному судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 181 т. 3)

Щодо доводів скарги, що суд першої інстанції не повідомив про розгляд заяви останнього, колегія суддів не бере до уваги, участь учасників справи під час ухвалення додаткового рішення не була обов`язковою, суд правомірно розглянув заяву ОСОБА_8 у строк, визначений законодавчо, без участі учасників справи, які були належним чином повідомлялись про судове засідання завчасно.

Щодо неперевірки судом співмірності заявлених Відповідачем-3 витрат на професійну правничу допомогу,колегія суддів виходить з наступного

Суд не наділений такими повноваженнями відповідно до норм чинного законодавства України. Учасник справи, який не згоден з розміром таких витрат, повинен доводити їх неспівмірність. 12 жовтня 2020 року ОСОБА_8 було надано відзив на позовну заяву, до якого було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які остання понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Банк, надаючи відповідь на відзив (вих.№24-5/529 від 02.11.2021 року), не заперечував проти розміру судових витрат.

В даному випадку з огляду на те, що справа судом першої інстанції розглядається з січня 2015 року, зустрічні позови з 2018 року, відповідно апеляційний суд доходить до висновку, що визначений до стягнення судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу відповідачу ОСОБА_4 повністю відповідає засадам розумності та справедливості, а також є співмірним з тими послугами, ща надавались даному відповідачу.

Крім того, скаржником не оскаржено рішення в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_8 , які повністю задоволені, тому стверджувати, що Відповідач-3 заявив безпідставні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу є неправильно, адже захист прав та інтересів Відповідача-3 адвокатом підтверджується матеріалами справи і підстав для відхилення відшкодування понесених судових витрат не встановлено.

Судом першої інстанції детально проаналізовані всі надані Відповідачем-3 та її адвокатом документи, що підтверджують розмір витрат на правову допомогу, тому додаткове рішення ухвалено законно, обгрунтовано, неупереджено, на підставі всебічно та в повному обсязі досліджених доказів.

Встановивши вищенаведені обставини, районний суд правомірно задовольнив частково заяву про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року та скасування оскаржуваного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , а також в частині вирішення позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В частині вирішення позову до боржника ОСОБА_2 рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. а тому в цій частині не може бути скасовано.

Щодо вимог до відповідача ОСОБА_4 , та вирішення зустрічного позову останньої, то в цій частині рішення не оскаржено, а тому не преглядається апеляційним судом.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що при розгляді даної справи позивачем АТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду: позовної заяви у розмірі 3 654,00 грн., в цій частині судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах, оскільки позовні вимоги банку задоволені апеляційним судом до двох відповідачів . Також підлягають сягненню витрати щодо сплати судового збрру за подачу апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь банку у розмірі 6538 грн. 20 коп, так як апеляційним судом вимоги до вказаного відповідача задовольняються.

Керуючись ст. 268, 367, 374- 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року задовольнити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2021 рокув частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , а також в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасувати та постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 березня 2008 року в розмірі 297 412,58 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за договором в розмірі 1 196 318 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654 грн. в рівних частинах з кожного по 1827 грн. 00 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки за договором поруки №187403 від 21 березня 2008 року укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 6538 грн. 20 коп.

Додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.11.2021 року.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.І. Шкоріна