Справа № 177/1475/21
Провадження № 2/177/910/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2021 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Гейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 9 від 19 вересня 1987 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 19.09.1987 Гейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 9. Від вказаного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей, які проживають окремо від батьків.

Зазначала, що фактичні шлюбні відносини між ними припинено в 2019 році, у зв`язку з тривалими конфліктами, психологічним насиллям, сварками та образами з боку чоловіка, в результаті чого вона прийняла рішення про неможливість подальшого існування шлюбу та сім`ї, побудови спільних планів на майбутнє та виїзд із належного їм будинку до іншого помешкання. Збереження та подальше існування шлюбних відносин з відповідачем вважала неможливим, оскільки на теперішній час, вони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо, не підтримують нормальних шлюбних відносин, між ними відсутнє нормальне спілкування. Почуття любові та взаємоповаги втрачено. Примирення та подальше спільне життя між нею та відповідачем вважала неможливим, однак відповідач заперечую проти розірвання шлюбу в позасудовому порядку, тому звернулася до суду з вказаним позовом.

В ході судового засідання позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. В категоричній формі зазначила про неможливість подальшого збереження шлюбу, оскільки його збереження порушує її права, суперечить її інтересам та негативно впливає на стан її здоров`я, оскільки вона має ряд хронічних хвороб, які загострюються при кожній сварці з чоловіком. Просила суд не застосовувати строк на примирення подружжя, оскільки їх примирення є неможливим, вона не бажає спілкуватися з відповідачем, побоюється його, адже останній висловлює на її адресу погрози, залякує, у зв`язку з чим, вона змушена була тривалий час проживати в доньки та сестри, а на даний час винаймає хатину, щоб тільки не бачити чоловіка та бути у безпеці.

Пояснювала, що їх шлюб з відповідачем дійсно тривав досить довго, але всі ці роки, її особистість пригнічувалася відповідачем, який всі сімейні питання та питання про те, як їй жити та чого бажати, вирішував за неї. Коли вона все ж насмілювалася сказати щось проти слова чоловіка, він її ображав, принижував, лаяв нецензурними словами, що чули всі сусіди, родичі та її колишні учні, що надзвичайно пригнічувало її. Інколи, останній навіть застосовував до неї насилля, залишаючи на її тілі синці, але до поліції вона не зверталася, оскільки соромилася такої поведінки щодо неї. Таку поведінку відповідача вона терпіла, оскільки поруч були діти, які бачили ці конфлікти та захищали її, а ще допомагала відволікатися робота. Наразі вона вийшла на пенсію та зрозуміла, що не може так більше жити. Зазначала, що не бажає доживати свій вік у страху, постійному стресі, бажає жити одна, самостійно вирішувати питання свого життя.

Пояснювала, що їх стосунки кардинально погіршилися близько 7 років тому, а з 2019 року вони перестали існувати як сім`я. В період карантину, після чергової сварки з чоловіком, вона проживала у дочки, а повернувшись до будинку де проживала разом з чоловіком, зрозуміла, що більше жити з ним не бажає, тому винайняла хатину та забравши лише свої особисті речі та предмети рукоділля, покинула їх з відповідачем будинок.

Просила суд не вживати заходів для примирення подружжя, оскільки вони мали достатньо часу для примирення, але цього не сталося. Вона не бажає бачити відповідача, спілкуватися з ним, побоюється останнього.

Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » та не стягувати з відповідача судові витрати, поклавши на неї тягар сплати судового збору.

Відповідач в ході судового засідання позов не визнав, вказав про те, що вимагає часу на примирення, оскільки не розуміє причину розірвання шлюбу, навіть після пояснень позивача в судовому засіданні. Заперечив обставини вказані позивачем щодо застосування до неї насилля, вказуючи про відсутність доказів цьому. Пояснював, що позивач при поданні позову до суду керується не власною думкою, а думкою третіх осіб. Не заперечував існування між ними конфліктів та того, що позивач з жовтня 2021 року проживає окремо від нього.

Вказував, що розірвання шлюбу за його життєвими принципами є неприпустимим, їх шлюб має бути збережено, оскільки при реєстрації шлюбу вони давали обітниці бути разом до смерті. Зазначав, що позивач не намагається зберегти шлюб та не йде з ним на контакт, хоча він приїздив до доньки, де тимчасово проживала дружина, та вимагав розмови з нею, але дружина не вийшла до нього.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.1987 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружилися, про що Гейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, здійснено актовий запис № 9 від 19.09.1987, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 6).

Як вказувала позивач та підтвердив відповідач, неповнолітніх дітей вони не мають, але відповідач не бажає розривати шлюб в позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України, закріплено принцип добровільності шлюбу, згідно якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя ОСОБА_5 , зокрема те, що між ними часто виникаються сварки, вони тривалий час не підтримують стосунків притаманних сім`ї, позивач забравши власні речі виїхала з будинку, з того часу вони не спілкуються, жодних кроків на примирення не відбулося. Суд приймає до уваги пояснення позовача, яка фактично зазначала про те, що в шлюбі з відповдіачем ставала жертвою психологічного та фізичного насилля, у зв`язку з чим надалі не бажає проживати з відповідачем, побоюючись за своє життя та здоров`я, оскільки переживає постійний страх перед відповідачем, що викликає в неї відчуття тривоги та стресу, які негативно відображаються на стані здоров`я. Позивач в категоричній формі вказала про неможливість примирення, просила не вживати заходів примирення та розірвати шлюб з відповідачем.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти позову з підстав неприпустимості розірвання шлюбу за його внутрішніми переконаннями, фактично не заперечив наявність сварок у сім`ї, факт окремо проживання дружини, яка виїхала з їх будинку, при цьому, зазначаючи про необхідність діалогу між ними та його нерозуміння причин розірвання шлюбу, не зазначив суду переконливих даних, які б могли свідчити про можливість примирення між сторонам. Навпаки, вимагаючи діалогу з дружиною, останній на такий діалог в ході судового засідання не йшов, при цьому не вказав на обставини, які б свідчили, що протягом часу з погіршення відносин, окремо проживання, він вживав будь-яких заходів для примирення.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. При цьому, поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98).

Беручи до уваги викладене, позицію позивача, яка зазначала, що подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, негативно впливає на її психологічному стані та здоров`ї вцілому, що має істотне значення, категорично вказувала про неможливість та небажання примирення і збереження шлюбу, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення строку для примирення сторін, оскільки його збереження суперечитиме моральним засадам суспільства, інтересам позивача, що заслуговують на увагу, зокрема принципу добровільності шлюбу.

Суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе.

У зв`язку з чим, суд приходить до виснвоку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 19.09.1987 року підлягає розірванню.

Оскільки позивач просила суд відносити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », що узгоджується з положеннями ст. 113 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами, відновити позивачу прізвище « ОСОБА_3 ».

Позивач просила суд не вирішувати питання про відшкодування їй судових витрат, у зв`язку з чим, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженим в м. Первоуральськ Свердловської області) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженою в м. Кремінне Луганської області), зареєстрований 19 вересня 1987 рокуГейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 9 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, відновити позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », яке вона змінила на « ОСОБА_5 », під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.11.2021

Суддя М.В. Березюк