Справа № 450/4131/20 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2053/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 липня 2009 року уклав шлюб з ОСОБА_1 , у якому народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Стверджує, що після розірвання шлюбу у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина, який згідно з висновком Пустомитівської районної адміністрації, як органу опіки та піклування, залишився проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_4 працює менеджером зі збуту в ТзОВ фірма «Медфарм», отримує заробітну плату в розмірі 6500 грн., однак участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Вважає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а проживання їх окремо не впливає на обсяг прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмірі 1/4 частини від її заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року, з врахуванням ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 липня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 30 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 840.80 грн.

Рішення суду в частині визначення розміру стягнення аліментів оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що в рішенні суду не наведено жодних мотивів, якими керувався суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , а висновок суду про проживання дитини разом з позивачем не може бути єдиною підставою для задоволення позовних вимог. Зазначає, що її дохід має нестабільний характер, а його розмір, який вказаний позивачем в позовній заяві є завишеним, оскільки середній рівень її доходу за період роботи на підприємстві не перевищував 6000 грн., крім того на її утриманні перебувають її батьки, які потребують додаткового матеріального забезпечення у зв`язку з лікуванням, оскільки мають мінімальну пенсію. Вказує, що не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на утримання сина, однак визначений судом розмір аліментів є для неї значно завищеним з огляду на вищенаведені обставини. Вважає, що судом першої інстанції не встановлений факт наявності у неї можливості надання матеріальної допомоги на утримання сина, а незадовільний стан платника аліментів, зокрема відсутність заробітку, перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують догляду, є обставинами, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів та повинні бути підставою для зменшення розміру аліментів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з неї на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки її заробітку (доходу).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року призначено на 17 год. 30 хв. 08 листопада 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 16 листопада 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 08 листопада 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 16 листопада 2021 року.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відтак зважаючи на те, що дитина проживає разом з позивачем, з відповідача на його користь підлягають стягненню аліменти в розмірі по 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2029 року.

За час перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09 вересня 2011 року, виданим Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (а.с. 3).

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2595 від 27 листопада 2020 року, виданою Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації № 142 від 10 березня 2020 року «Про визначення гр. ОСОБА_4 способу участі у спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 » встановлено ОСОБА_4 до 01 червня 2020 року графік побачень з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька, ОСОБА_2 , а саме: щосуботи з 12.00 год. до 19.00 год.; щосереди з 13.30 год. до 18.00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини і дні народження дитини, батьків чи інших родичів, канікули, інші дні за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 .

Тобто, вищенаведеним безспірно підтверджується проживання дитини сторін з позивачем, на спростування цієї обставини апелянт, всупереч вимогам ст.. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів.

Свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 від 21 травня 2020 року, виданим Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) підтверджується, що ОСОБА_4 змінила ім`я на ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 з 12 лютого 2019 року працювала на посаді менеджера зі збуту ТзОВ фірма «Медфарм».

Сукупний дохід ОСОБА_5 з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року склав 35 812.40 грн., що підтверджується довідкою від 05 лютого 2020 року № МФ000000027, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Медфарм» (а.с. 44).

З долученої до матеріалів справи фотокопії трудової книжки НОМЕР_3 вбачається, що з 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прийнята на посаду менеджера зі збуту магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а з 13 січня 2021 року звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 18 від 06 квітня 2021 року, виданою ОСББ «Джерело», підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 здійснюється оплата комунальних послуг, наданих мешканцям вищезазначеної квартири, зокрема, оплата за газопостачання, електроенергію, водопостачання та водовідведення, вивіз сміття, що підтверджується довідкою від 05.04.2021 року № С12SKMPQSLC0Q9PF, виданою АТ КБ «ПриватБанк».

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги майновий стан відповідача, те, що ОСОБА_1 є особою молодого працездатного віку, відтак має можливість влаштуватися на роботу і отримувати постійний дохід, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримування малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дитини, а зменшення розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини, які є пріоритетними щодо інтересів батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 знаходяться непрацездатні батьки не підтверджуються матеріалами справи, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що на ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо їхнього утримання.

Крім того, в матеріалах справи містяться довідки про доходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є батьками ОСОБА_1 , з яких вбачається, що вони отримують пенсію в розмірі по 2100 грн. щомісяця, що перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір аліментів, які необхідно з неї стягувати, оскільки у неї відсутній постійний заробіток, а тому, достатнім, на її думку, є стягнення з неї аліментів в розмірі 1/6 частини від її заробітку (доходу) щомісяця, не заслуговують на увагу, оскільки при визначені розміру аліментів судом повинен враховуватися не тільки майновий стан платника аліментів, але й стан здоров`я та майновий стан дитини, а також її потреби та інші обставини, що мають істотне значення, а насамперед інтереси та потреби дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 16.11.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник