Справа № 307/682/21
Провадження по справі 2/305/466/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Тячівський районний суд Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Позовні вимоги мотивує ти, що 21 жовтня 2014 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.04.2019 по справі №305/178/19 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. З часу розірвання шлюбу по цей час, батько дитини, ОСОБА_3 , участі у вихованні дитини та її утриманні не бере, не цікавиться її розвитком та матеріальним станом, аліментів на утримання дитини не сплачує. На сьогоднішній день вона має намір виїхати за кордон в Чеську Республіку, оскільки там працюють і проживають її родичі і знайомі, де їй нададуть місце для працевлаштування та умови для нормального проживання та відпочинку дитини. Відповідач ОСОБА_3 категорично відмовився надавати згоду на виїзд дитини за кордон. У зв`язку з небажанням відповідача в добровільному порядку надати дозвіл на виїзд його дитини за кордон для відпочинку у супроводі матері, вона змушена звернутися до суду для прийняття відповідного судового рішення. На підставі наведеного просила винести судове рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері, ОСОБА_1 , без згоди батька, ОСОБА_2 в Чеську Республіку з 01 травня 2021 року по 01 вересня 2021 року.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог, Тячівська районна державна адміністрація, орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, передано на розгляд до Рахівського районного суду Закарпатської області, для розгляду за підсудністю.

05.04.2021, (реєстрація канцелярією суду) справа надійшла до Рахівського районного суду Закарпатської області.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 05.04.2021, справу прийнято до свого провадження. Відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 годину 30 хвилин 05 травня 2021 року. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у справі, орган опіки та піклування Тячівськоїї районної державної адміністрації Закарпатської області, місцезнаходження: 90500, м. Тячів, вул. Незалежності, буд.30, Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У встановлений ч.1 ст.193 ЦПК України та визначений ухвалою суду про відкриття провадження від 05.04.2021 у справі п`ятнадцятиденний строк, відповідач не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву.

05.05.2021 позивач, ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву про зміну позовних вимог та третьої сторони.

Змінені позовні вимоги просила викласти у наступній редакції: "Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері, ОСОБА_1 , без згоди батька, ОСОБА_2 в Чеську Республіку терміном до 01 вересня 2023 року". Крім того, просила замінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на Службу у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Ухвалою суду від 05.05.2021, замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на службу у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, місцезнаходження: 90575, смт Солотвино, вул. Харківська, 1, Тячівського району, Закарпатської області.

Ухвалою суду від 02.07.2021 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. 16.11.2021 подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи.

Відповідач, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належними чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, у судове засідання не з`явився. 03.08.2021 селищний голова В. Йовдій надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримують.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2014 року, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.04.2019 по справі №305/178/19, провадження по справі №2/305/269/19, між ними розірвано.

Від шлюбу у сторін народилася одна дитина, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 від 03 грудня 2014 року.

Малолітня дитина, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою №307, виданою 24.02.2021 Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області.

Згідно висновку №78 наданого 14 липня 2021 року виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом із мамою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Законом України від 14.07.2016 р. N 1474-VIII внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України.

У відповідності до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

В судовому засіданні встановлено, що мати малолітньої дитини, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка по справі, ОСОБА_1 , має можливість вивезти дитину за межі України до Чеської Республіки, де проживають її родичі, з метою її відпочинку та оздоровлення. Однак, батько малолітньої дитини, ОСОБА_2 безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та відпочинку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами.

Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за закордон суд враховує, що дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка працює у Чеській Республіці та має можливість забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; малолітня дочка ОСОБА_3 , перебуваючи із матір`ю за кордоном може отримати там належне лікування та догляд.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини з матір`ю до Чеської Республіки відповідатиме найкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що змінені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Змінений позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері, ОСОБА_1 , без згоди батька, ОСОБА_2 в Чеську Республікутерміном до 01 вересня 2023 року

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, місцезнаходження: 90575, смт Солотвино, вул. Харківська, 1, Тячівського району, Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Головуюча: М.О. Марусяк