Номер справи 220/1961/20
Номер провадження № 2/220/87/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Великоновосілківського районного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова Марія Вікторівна, Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 р. позивач звернувся до суду позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 30868, про стягнення з нього грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», за кредитним договором № 001-04500-251113 від 25.11.2013 року, в розмірі 13 629,43 гривень.

15.12.2020 року представником позивача подано заяву про зміну підстав позову та уточнену позовну заяву (а.с. 43-44).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 30868, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором 001-04500-251113 від 25.11.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 395/К від 20.04.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», заборгованість за Кредитним договором 001-04500-251113 від 25.11.2013 року за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року в сумі 13 629,43 гривень. Вважає, що вказаний вище виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом помилково було визначено безспірність заборгованості, адже виконавчий надпис проводився на підставі не кредитного договору, а заяви № 001-04500-251113 від 25.11.2013 року, яка не містить ні суми позики, ні строків її погашення, до того ж нотаріусом не було враховано строків давності. Зазначив, що вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за період з 24.10.2017 року по 22.01.2018 року суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки з дня виникнення права вимоги кредитора минуло більше трьох років. Крім того, посилається на те, що на сьогоднішній день, як і на день вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а не заяви. Тому вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по оплаті судового збору та правничої допомоги.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року провадження у справі відкрито, справи призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. За клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. засвідчені належним чином копії документів, що слугували підставою для вчинення виконавчого напису від 08.09.2020 року.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року за результатами розгляду заяви представника позивача про забезпечення позову у даній справі зупинено стягнення за виконавчим написом, виданим 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони та треті особи повторно не з`явились, будучи повідомленими в установленому порядку про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток (а.с. 53-56, 59-62).

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач та треті особи причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи не надходило. Правом на подання відзиву не скористалися.

Враховуючи викладене, суд, керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб.

Засвідчені належним чином копії документів, що слугували підставою для вчинення виконавчого напису від 08.09.2020 року, на виконання ухвали суду від 07.12.2020 р. суду не надані, поважність причин їх ненадання відсутня, а тому судом вирішено розглядати справу за наявними в ньому доказами на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно заяви № 001-04500-251113 від 25.11.2013 р., яка за своєю сутністю є кредитним договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , банк видав позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 15000 грн. (а.с. 15).

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.від 08.09.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 30868, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», яка є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», яка, в свою чергу, є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором № 001-04500-251113 від 25.11.2013 року у загальній сумі 13629,43 грн., з яких 13129,42 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року (а.с. 14).

Вказаний виконавчий напис за заявою стягувача було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В., яка винесла постанову від 12.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63593350 (а.с. 18-20).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 08.09.2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)».

Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Отже, станом на 08.09.2020 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 001-04500-251113 від 25.11.2013 року, укладеного у простій письмовій формі.

Крім того, відсутні відомості про подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, зокрема виписка з розрахунку заборгованості, що не може свідчити про безспірність такої заборгованості, докази зворотнього відповідачем не надані.

Відповідачем не надані докази щодо вчинення виконавчого напису у межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Горай О.С. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, яке підлягає поновленню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, зазначене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Тому суд доходить висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За подачу позову позивачем сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 5).

Крім того, за подачу заяви про забезпечення позову позивачем сплачено 420,40 грн. (а.с. 33).

19.11.2020 року між адвокатом Кузнєцовою О.П. та позивачем ОСОБА_1 укладений договір № 86 про надання правової допомоги (а.с. 7).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 03.12.2020 року виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо складання запиту (375 грн.), юридичної консультації (750 грн.), складання позовної заяви (1500 грн.), виготовлення копій додатків до позовної заяви по даній справі (880 грн.) на загальну суму 3505 грн.

Проте, оплата послуг адвоката підтверджена відповідними квитанціями на суму 3130 грн. (2250 грн. та 880 грн.) (а.с. 22-24).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволенні позовних вимог, зазначені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1261,20 грн. (840,80 грн. + 420,40 грн.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3130 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3,4,10,12,13,19,60,79-81,174,235,247,258-259,263-265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 30868, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», за кредитним договором № 001-04500-251113 від 25.11.2013 року, в розмірі 13629,43 гривень.

Стягнути з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», ідентифікаційний код юридичної особи 42642578 (01033, м. Київ, Голосіївський р-н., вул. Саксаганського, буд. 14, оф. 301) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 1261,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3130,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Якішина