Справа № 569/1960/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Крижова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: ОСОБА_4 ;

представник третьої особи - Подкаура О. М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, визначити місце проживання спільного сина сторін з нею та стягувати аліменти на утримання сина.

Позовну заяву мотивує тим, що сторони уклали шлюб 22.09.2002, що підтверджує оригінал свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1312. Однак між нею та відповідачем останні роки постійно виникають непорозуміння та конфлікти, відповідач неодноразово застосовував фізичне та психологічне насильство до позивачки, що істотно погіршило її емоційний та фізичний стан здоров`я, на даний час їхні шлюбні стосунки припинені, подальше збереження шлюбу та примирення є неможливим.

Від шлюбу в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1912.

Позивачка просить визначити місце проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2020 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду (суддя Смолій Л. Д.).

Розпорядженням керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської області № 306 від 29.09.2020, у зв`язку із звільненням судді Рівненського міського суду Рівненської області Смолій Л. Д. у відставку, здійснено повторний автоматичний розподіл справи №569/1960/20, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді Левчуку О.В.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2020 прийнято справу до свого провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

29 грудня 2020 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділом опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради було подано висновок № 08-1439 про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.01.2021 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні 18.01.2021 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, просили суд стягувати аліменти з дня набрання рішенням у цій справі законної сили.

Відповідач та його представник в судовому засіданні 18.01.2021 позовні вимоги визнали частково, також просили розірвати шлюб між сторонами, але заперечували проти визначення місця проживання сина разом з матір`ю та відповідно щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 в судовому засіданні 18.01.2021 підтримала поданий органом опіки та піклування висновок № 08-1439 про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 18.01.2021 свідок ОСОБА_5 зазначила, що між батьками існують непорозуміння і конфлікти, та підтвердила, що на даний час проживає з батьком ОСОБА_2 .

Враховуючи позиції сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1312, сторони зареєстрували шлюб 22.09.2002. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_8 , дружині ОСОБА_8 .

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивачка має бажання розлучитися та відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 . У висновку також вказано, що під час розмови з дитиною, хлопчик висловив бажання проживати разом з матір`ю в місті Рівне.

Судом встановлено, що батько та мати малолітнього сина проживають окремо. Позивачка має постійне місце проживання, яке відповідає вимогам до житла дитини, здатна забезпечити рівень життя дитині, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

В силу приписів ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Отже, враховуючи вік дитини, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітнього сина та забезпечувати його матеріальні і духовні потреби, відсутність належних та обґрунтованих заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачкою ОСОБА_1 , що, на думку суду, якнайкраще забезпечить інтереси дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину суду не надано.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що старша донька сторін, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , висловила бажання проживати зі своїм батьком - відповідачем по справі. Відповідно, вона перебуває і перебуватиме до повноліття на утриманні ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 № 37 від 07.04.2020, виданою АТ "Укрсиббанк", його заробіток на посаді начальника центру за період з 01.03.2019 по 29.02.2020 становить 484 182, 78 грн.

При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, протипоказань до роботи за станом здоров`я не має, отож спроможний та в силу діючого законодавства зобов`язаний надавати утримання їх спільній із відповідачем малолітній дитині.

З урахуванням наведеного вище, встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання їх спільної із позивачем дитини у розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його із позивачем малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також їхньої доньки та не поставить у менш невигідне становище когось із дітей та позивача.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений неє при зверненні до суду з позовом в сумі 840, 80 грн.

Крім того враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 840, 80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 22 вересня 2002 року, свідоцтво серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1312, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 840, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне вул.Поштова 2.

Повне судове рішення складене та підписане 20 січня 2021 року.

Суддя Левчук О. В.