ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/676/19Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/135/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 , його представника

ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду від 26 жовтня 2020 року (головуючий суддя Гриновець О.Б., повний текст рішення складено 28 жовтня 2020) у справі № 600/676/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначив, що 12.06.2017 року відповідач в с. Городище Козівського району Тернопільської області у громадському місці в присутності інших осіб ударом ноги повалив його на землю та почав наносити ногами удари у різні частини тіла, чим спричинив тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Своїми діями ОСОБА_3 завдав йому фізичного болю та страждань, які виразилися у зміні становища в гіршу сторону, він не міг довгий період часу виконувати домашню роботу по веденні господарства, повноцінно відпочивати та проводити час дозвілля, не міг відвідати своїх родичів, оскільки будучи побитим, стан його здоров`я був пригнічений, не міг зустрічатися з товаришами, вирішувати питання по побуту та якнайкращого існування, а його близькі та знайомі особи з якими не зміг зустрітися почали відноситися до нього не з такою увагою, як було до отримання тілесних ушкоджень, відповідач поводиться зверхньо та за свої протиправні дії не вибачився, а тому посилаючись на наведене позивач просив стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Рішенням Козівського районного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000,00 (три тисячі) гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 768,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково в частині розміру стягнутої суми та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що будучи обвинуваченим в скоєні кримінального злочину ОСОБА_3 не поніс жодного законного та справедливого покарання, при розгляді кримінального провадження ОСОБА_3 неодноразово не з`являвся в судові засідання, що в подальшому привело до закриття кримінального провадження по закінчення строків та звільнено ОСОБА_3 , від кримінальної відповідальності. Стягнута грошова сума в розмірі 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди є надто малою, не відповідає наслідкам які настали.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що після виходу на пенсію переїхав із м. Тернополя в с. Городище Козівського району та став розводити коней, яких біля десяти штук вигулював на пасовищі. 12 червня 2017 року зранку, коли на пасовищі прив`язував коня, відповідач, якому це не подобалося, побив його, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що позивач на пасовищі в с. Городище, через яке діти ходять у школу, вигулює коней, яких прив`язує біля стежки, із-за чого діти не можуть пройти до школи. Це стало причиною сварки 12 червня 2017 року, під час якої один раз вдарив позивача. У судовому засіданні попросив вибачення у позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 12 червня 2017 року умисно спричинив ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, чим завдав йому фізичного болю, душевних страждань.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2019 року, згідно обвинувального акту, 12.06.2017 року близько 06 год. 30 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 перебував на території пасовища, що неподалік його домогосподарства, де припинав корову. В цей час територією зазначеного пасовища проходив його сусід ОСОБА_3 , в ході чого між ними, на грунті особистих неприязних відносин, виникла словесна суперечка щодо використання пасовища. Під час вказаної суперечки у ОСОБА_3 , який був обурений діями ОСОБА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 близько 06 год. 30 хв. 12.06.2017 року наблизився до ОСОБА_1 та умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар площиною підошви черевика лівої ноги в ділянку стегна правої ноги ОСОБА_1 , внаслідок чого той втратив рівновагу та упав передньою частиною тіла на тверду поверхню землі із грунтово-травянистим покриттям, обпершись при цьому руками на землю. Надалі ОСОБА_3 , продовжуючи свої дії, продовжив наносити ОСОБА_1 удари площиною підошви взуття ніг у різні ділянки тіла, а саме по одному удару в ділянки правого плеча, пальців кисті лівої руки, лівої сідниці та лівого стегна. В ході цих подій у конфлікт втрутилась ОСОБА_4 , яка заспокоїла свого сина, в результаті чого конфлікт припинився. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, синця 4-го пальця лівої кисті із забоєм м`яких тканин, синця із садном на його тлі лівої сідниці та синців обох стегон із забоєм .м`яких тканин, які згідно. п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_3 згідно обвинувального обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 125 КК України. 08.07.2019 року обвинуваченим ОСОБА_3 через канцелярію суду подано клопотання, згідно якого останній вину свою визнає, щиросердечно кається у вчиненому, просить звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності. Постановлено - ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадженні, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000100 від 13.06.2017 року відносно ОСОБА_3 в частині обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним провадженням залишено без розгляду (а.с. 2-3, 22-23).

Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням встановлених обставин та зазначених норм права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, що зазнав у зв`язку з його протиправною поведінкою.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачу було завдано легких тілесних ушкоджень, які по суті, не спричинили втрати працездатності і що не потребує тривалого часу для відновлення попереднього стану; відповідач визнав свою вину у вчиненому, згідно ухвали суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вибачився перед позивачем за свої неправомірні дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості.

Доводи в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.4, 379, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуючий

Судді