Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 161/15725/18

провадження № 61-23133 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - Чаруківська сільська рада Луцького району Волинської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року у складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Данилюк В. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Чаруківська сільська рада Луцького району Волинської області, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та поділ земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зареєстрована 08 вересня 2004 року за нею, а інша 1/2 частки зареєстрована 10 квітня 2009 року за ОСОБА_2 .

Зазначала, що між ними також наявний спір про користування земельною ділянкою для обслуговування будинку, який вони в позасудовому порядку вирішити не можуть.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд виділити їй в натурі 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до належної їй частини: сходи а1, а2; відкрита веранда «а» площею 8,0 кв. м, коридор 1-1 площею 3,1 кв. м, ванна 1-5 площею 4,7 кв. м, кімната 1-3 площею 10,7 кв. м, кімната 1-4 площею 17,3 кв. м; по хліву (сарай Б1) 1/2 частину (площа хліва 60 кв. м); провести земельно-технічну експертизу для визначення площі всієї земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , визначити варіанти поділу земельної ділянки та поділити її між нею та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, залишено без розгляду. Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 763 кв. м. з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру (м): 6,1 - 8,13 -5,13 -35,3 -2,0- 1,37 - 12,47 -7,67-3,2 -3,61 -4,75 - 4,38 -2,53 -4,56 -3,57 - 2,03 - 3,27 - 1,76 - 3,36 - 3,06 - 11,61 - 6,31 - 4,33 - 7,19 - 2,45 8,62 - 2,57 -3,57- 3,3 -3,43 -6,1 згідно варіанту 2 висновку експерта від 22 липня 2019 року № 8041, на додатку до даного висновку зафарбовано червоним кольором. Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 763 кв. м з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру (м): 6,55 -2,45 -7,19- 4,33 -6,31 -11,61- 3,06 -3,36- 1,76-3,27 - 2,03 - 3,57- 4,56 -2,53 -4,38-4,75 -3,61 3,2 -7,67 -2,03 -11,47 - 12,44 -7,41 3,72 - 8,57 -4,47 -6,05 -4,15 -10,34 - 6,55 згідно варіанту 2 висновку експерта від 22 липня 2019 року № 8041, на додатку до даного висновку зафарбовано синім кольором відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Залишаючи позовні вимоги в частині поділу житлового будинку без розгляду суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 позовні вимоги в частині поділу житлового будинку просила залишити без розгляду.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 липня 2019 року № 8041 експертом визначено два варіанти поділу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, а другий варіант поділу земельної ділянки враховує фактичний стан землекористування земельної ділянки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач просила поділити між нею і відповідачем земельну ділянку, яка на праві власності у позивача та відповідача не перебуває, в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, її площа та межі не визначені, а лише органом місцевого самоврядування надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну часткову власність, тому підстав для її поділу немає.

Крім того, з матеріалів справи, протоколу судового засідання, технічного запису судового процесу убачається, що позивач не заявляла клопотання ні письмового, ні усного про залишення позову без розгляду в частині поділу житлового будинку, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути недоліки суду першої інстанції. Судом вказана вимога не розглянута, земельна ділянка у спільну часткову власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не виділялась, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку та вирішив спір про поділ земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення по суті спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 161/15725/18 з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково було залишено без розгляду її вимоги про поділ будинку, оскільки таких клопотань вона не заявляла. Також зазначала, що звернулася з позовом до суду про поділ земельної ділянки, оскільки у них з відповідачем наявний спір щодо земельної ділянки і вона на підставі рішення суду планувала виготовити технічну документації та зареєструвати право власності на земельну ділянку. Крім того, не погоджувалася із варіантом поділу земельної ділянки, визначеним судом першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Вважала висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 грудня 1992 року № 4483 ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 6, 7).

Інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Чаруківською сільською радою Луцького району Волинської області на підставі рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2008 року № 98.

Згідно з довідкою від 18 жовтня 2018 року № 548, виданою Чаруківською сільською радою Луцького району Волинської області заїзд до житлових будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 відноситься до земель загального користування. Господарський двір, який відноситься до житлового будинку АДРЕСА_1 , належить до земель сумісного користування (а.с. 48)

Чаруківська сільська рада Луцького району Волинської області на сесіях сільської ради приймала такі рішення: рішення від 26 квітня 2005 року № 18/9 про передачу ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,94 га; рішення від 26 квітня 2005 року № 18/9 про передачу ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельну ділянку площею 0,06 га та для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,86 га; рішення від 20 липня 2009 року № 25/5 про передачу ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельну ділянку 0,06 га; рішення від 28 вересня 2011 року № 06/7 про розгляд заяви ОСОБА_1 . Розмір земельної ділянки для обслуговування 1/2 частини житлового будинку згідно погосподарської книги становить 0,06 га; рішення від 22 вересня 2015 року № 35/4 про надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну сумісну власність, наданої раніше в користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,14 га; рішення від 01 лютого 2016 року № 3/9 про надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну часткову власність, наданої раніше в користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,14 га.

Згідно з актом від 11 лютого 2005 року, складеним узгоджувальною комісією у складі: сільського голови Соломонюк С. В., спеціаліста відділу земельних ресурсів Луцького району Волинської області Михалевич Г. Д. та членів комісії сільської ради з питань економіки, земельної реформи, благоустрою та розвитку підприємництва: Шмід Е. О. , Романюк A. B. , Перванчук М. П. було вирішено: спільний проїзд між житловими будинками залишити в землях загального користування; земельну ділянку площею 150 кв. м, розміщену біля господарських будинків (хлів) та каналізаційної ями залишити у спільній сумісній власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; закріпити в користуванні для обслуговування житлових будинків та господарських будівель земельні ділянки площею для: ОСОБА_1 - 638 кв. м, ОСОБА_2 - 799 кв. м.

Оскільки вищевказаний акт не враховував інтересів ОСОБА_1 , вона звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2005 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 54).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з частиною першою статті 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом у жовтні 2018 року.

Провадження у справі судом першої інстанції відкрито 24 жовтня 2018 року.

27 листопада 2018 року головуючим у справі було відкрито судове засідання, оголошено склад суду, роз`яснено учасникам справи їхні права, Чаруківську сільську раду Луцького району Волинської області залучено до участі у справі третьою особою.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом частин першої, третьої статті 217 ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Враховуючи те, що заява про залишення позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку без розгляду не була подана до початку розгляду справи по суті і матеріали справи не містять доказів того, що відповідне клопотання було заявлене позивачем, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення цих позовних вимог без розгляду.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ земельної ділянки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач просила поділити між нею і відповідачем земельну ділянку, яка на праві власності у позивача та відповідача не перебуває, в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, її площа та межі не визначені, а лише органом місцевого самоврядування надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну часткову власність, тому підстав для її поділу немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої вказаної статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача.

Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може перебувати у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників цієї власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників (спільна сумісна власність). Зазначена земельно-правова норма пов`язує спільну власність із визначеністю або невизначеністю частки.

Право спільної власності на землю, як і інші види права земельної власності, посвідчується державним актом, що передбачено частиною четвертою статті 86 ЗК України.

Частки учасників спільної часткової власності на земельну ділянку, як єдиний об`єкт, а відповідно, і частки їхніх прав на неї відомі заздалегідь. Ця визначеність часток закладена у самих підставах виникнення права спільної часткової власності, закріплених у статті 87 ЗК України, згідно з якою право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок, придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами, прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами, за рішенням суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку.

Відповідно до частини четвертої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Судом встановлено, що рішенням Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області від 22 вересня 2015 року № 35/4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну сумісну власність, наданої раніше в користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,14 га.

Рішенням Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області від 01 лютого 2016 року № 3/9 «Про внесення змін до рішення сільської ради від 22 вересня 2015 року № 35/4» внесено зміни до рішення сільської ради від 22 вересня 2015 року № 35/4 та викладено в новій редакції.

Надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну часткову власність, наданої раніше в користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,14 га.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Позивач просила поділити між нею і відповідачем земельну ділянку, яка на праві власності у позивача та відповідача не перебуває, в Держаному земельному кадастрі не зареєстрована, її площа та межі не визначені, а лише органом місцевого самоврядування надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у спільну часткову власність.

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння, користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Враховуючи те, що судом не розглянута позовна вимога про поділ житлового будинку, земельна ділянка у спільну часткову власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не виділялась, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ земельної ділянки є обґрунтованим.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович