ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №950/44/21

Провадження № 22-ц/816/1580/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Криворотенка В.І.,

суддів: Ткачук С.С., Левченко Т.А.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2021 року в складі судді Чхайло О.В., ухваленого у м. Лебедин, повний текст якого складено 28 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття від дня пред`явлення позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу на підставі судового рішення від 10 березня 2017 року дочка залишилась проживати разом із заявницею. На вимогу заявниці відповідач сплачував кошти на утримання дитини, придбавав одяг, однак добровільно цього не робив, а у грудні 2020 сплату коштів припинив взагалі. Зазначає, що відповідач має обов`язок та можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки матеріально забезпечений, неофіційно працює та отримує пенсію.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 01 березня 2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов заявлено про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмір 3000 грн щомісячно, під час розгляду справи позовні вимоги не змінювались, клопотання про зміну способу стягнення аліментів не подавалось. Крім того, суд у порушення вимог ч. 1 ст. 191 СК України безпідставно стягнув аліменти не з дати пред`явлення позову, а з 01 березня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог до визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що дитина більшість часу проживає з ним.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 травня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 10 березня 2017 року (а.с. 5, 10).

Донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), з часу розлучення батьків залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 7) та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_1 з 01 липня 2019 року працює на посаді касира-експерта у відділі ломбардних операцій, де отримує постійний дохід (а.с. 8, 9).

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання, йому протипоказана праця в несприятливих метеоумовах (а.с. 26), з червня 2019 року проходив індивідуальну програму реабілітації (а.с. 27-30).

ОСОБА_2 довічно призначена державна соціальна допомога (а.с. 31), розмір якої станом на січень 2021 року складав 1769 грн (а.с. 40).

З 01 січня 2020 року по 12 листопада 2020 року ОСОБА_2 був зареєстрований як безробітній та всього отримав 9462,48 грн допомоги по безробіттю (а.с. 39).

До 04 березня 2021 року ОСОБА_2 працював адміністратором систем у приватного підприємця ОСОБА_4 (а.с. 41-42, 43), з листопада 2020 року по день звільнення його дохід склав всього 11302 грн (а.с. 44, 45).

Доказів сплати відповідачем аліментів у добровільному порядку до дня звернення позивачки з позовом матеріали справи не містять, проте ОСОБА_1 визнає, що допомогу на утримання дитини відповідач періодично надавав до грудня 2020 року у виді сплати коштів у розмірі 1500 грн, а також придбання одягу та необхідних для дитини речей.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, з огляду на свої захворювання, витрати на ліки, групу інвалідності та низькі доходи, погоджується сплачувати аліменти на утримання своєї дочки у розмірі 1200 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21-24).

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції взяв до уваги уточнені позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів у 1/4 частці від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 01 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, місцевий суд також зазначив, що уточнені у засіданні позовні вимоги відповідач визнав.

З урахуванням викладеного, задовольняючи уточнені позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має обов`язок надавати їй матеріальну допомогу у 1/4 частці від заробітку. Стягуючи аліменти з 01 березня 2020 року, суд виходив з визнання сторонами факту сплати ОСОБА_2 аліментів до вказаної дати.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Підготовче засідання у даній справі закінчене 11 травня 2021 року, під час якого позивачка ОСОБА_1 наполягала на задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн на місяць, а також заперечувала проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, у якому ОСОБА_2 визнає позов частково, на суму 1200 грн. При цьому, відповідач у підготовчому засіданні заперечив проти задоволення позову у повному обсязі (а.с. 56, 58).

Клопотань про зміну позовних вимог чи їх уточнення ОСОБА_1 до початку першого судового засідання, тобто у визначений п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України строк, не подавала, а суд, відповідно, у визначеному п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України порядку такі клопотання не розглядав.

Позивачка заперечує зміну позовних вимог у спосіб, визначений нормами процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення наведених вище норм процесуального закону, взявши до уваги уточнені позовні вимоги у судовому засіданні, що фактично призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема те, що відповідач є інвалідом третьої групи, обов`язок обох батьків брати однакову участь в утриманні дитини, письмових доказів та зазначених вище вимог закону, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відповідач має обов`язок та здатен надавати допомогу на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має. Хоча відповідач ОСОБА_2 і має обмеження щодо умов та характеру праці (не може працювати в несприятливих метеоумовах), проте інших обмежень щодо здатності працювати в цілому, не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки позов пред`явлено 13 січня 2021 року, тому аліменти з відповідача мають бути стягнуті саме з цієї дати. При цьому, договір про сплату аліментів на дитину, як це передбачено ст. 189 СК України, між сторонами не укладався.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при вирішенні спору допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви (908 грн) та апеляційної скарги (1362 грн), тому за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції судовий збір, враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги, на загальну суму 1462,12 грн підлягає компенсації на користь держави за рахунок відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн щомісяця, починаючи стягнення з 13 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1462 грн 12 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І.Криворотенко

Судді: С.С.Ткачук

Т.А.Левченко