Справа № 211/6620/20
Провадження № 2/211/836/21
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гіди О. С.

при секретарі: Маслечко А.А.,

у відсутність сторін у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору обміну від 06.01.2000.

У домоволодінні зареєстровані позивач та сини, які є відповідачами у справі. У січні 2019 року вони добровільно виселилися з будинку, забравши всі свої особисті речі та документи. За вищевказаною адресою вони не проживають з цього часу, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймають.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Павленко С.М. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, вказав, що мешкає в іншому місті, житлом забезпечений.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, підтвердив, що не мешкає у будинку з січня 2019 року, так як переїхав до м. Дніпро.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 9 копії договору обміну від 06.01.2000).

У вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі у справі, які приходяться синами позивачу (а.с. 10, 11, 13-16 копії свідоцтва про народження, домової книги).

У матеріалах справи міститься Акт від 02.03.2020 (а.с. 12), складений мешканцями сусідніх будинків по АДРЕСА_1 , засвідчений головою вуличного комітету № 33 ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають з 17.01.2019.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не мешкають у будинку АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідачів у даному будинку у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку, беручи до уваги визнання позову відповідачами, про необхідність визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірним будинком, розташованим за вищевказаною адресою, у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 206, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О.С. Гіда