Справа № 496/228/21
У Х В А Л А

"21" січня 2021 р. суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить суд накласти арешт на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу.

Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову позивач посилається на те, що 20 липня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики. Договір був оформлений в письмовій формі та підписаний власноруч ним та відповідачем. Відповідно до вказаного договору позивач передав відповідачу у борг грошову суму у розмірі 3 200,00 (три тисячі двісті) доларів США, а відповідач прийняв вказану суму та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 20 січня 2018 року. Передача та прийом грошових коштів були оформлені письмовою розпискою ОСОБА_2 . Відповідно до п. 6.1. вказаного договору при прострочені повернення позики, (її) частини, по письмовій вимозі відповідно п. 5.1. Договору Позикодавця, Позичальник сплачує штраф у розмірі 50% від неповернутої суми позики у вказаний термін згідно цього Договору. Відповідно до п. 6.2. даного договору якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позичальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 16 відсотків річних від простроченої суми. У встановлений умовами договору позики строк ОСОБА_2 боргові зобов`язання не виконав, гроші в розмірі 3 200,00 (три тисячі двісті) доларів США не повернув. Таким чином, загальна сума боргу за договором позики від 20 липня 2016 року станом на 20 січня 2021 року складає 6 363,00 (шість тисяч триста шістдесят три) долари США. Крім того, 05 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору позивач передав відповідачу у борг грошову суму у розмірі 218 000 (двісті вісімнадцять тисяч) гривень 00 коп., а відповідач прийняв вказану суму та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 01 березня 2019 року. Передача та прийом грошових коштів були оформлені письмовою розпискою ОСОБА_2 . Відповідно до п. 5.2. даного договору позики сума позики підлягає поверненню шляхом проплати частками щомісячно до 01 числа в розмірі не менше 5 000,00 (п`яти тисяч) гривень з урахуванням закриття рахунку згідно п. 4.1. на картковий рахунок Приват банку № НОМЕР_1 Позикодавцю з його обов`язковим підписом на зворотній сторінці цього Договору суми, та дати проплати з особистим підписом. Відповідно до п. 6.1. даного договору позики при прострочені повернення позики (її частини), по письмовій вимозі відповідно до п. 5.1., Договору Позикодавця, Позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від неповернутої суми позики у вказаний термін згідно цього Договору. Відповідно до п. 6.2. даного договору Якщо, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позичальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 16 відсотків річних від простроченої суми. У встановлений умовами договору позики строк ОСОБА_2 боргові зобов`язання не виконав, гроші в розмірі 218 000 (двісті вісімнадцять тисяч) гривень 00 коп. не повернув. Таким чином, загальна сума боргу відповідача за договором позики від 05 лютого 2018 року станом на 01 січня 2021 року складає 390 930 (триста дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 68 коп. До теперішнього часу відповідач не намагався виконати свої зобов`язання за вищевказаними договорами позики. Відповідач за весь час не здійснив жодної виплати на користь позивача з метою виконання покладених на нього зобов`язань. Вказані обставини свідчать про недобросовісність відповідача та його нехтування і незацікавленість виконувати свої обов`язки як боржника, у зв`язку з чим позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних моїх прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідачу на праві власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 02.04.1996 р. Виконавчим комітетом Біляївської міської ради народних депутатів, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому у позивача є всі реальні підстави вважати, що дізнавшись про розгляд справи в суді, відповідач може з метою ухилення виконання судового рішення, провести відчуження належного йому майна.

Розгляд заяви згідно ст. 153 ЦПК України здійснюється судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно до ст. 151 ЦПК України: заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Посилання в заяві на неналежне виконання повернення боргу відповідачем за договором позики та його ухилення від виконання обов`язку, відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником (позивачем) не надано жодних доказів на підтвердження намірів відповідача ухилятися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 20 липня 2016 року у розмірі 6363 доларів США та за договором позики від 05 лютого 2018 року у розмірі 390930,68 гривень.

До заяви додано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав, однак не надано інформації про вартість 1/3 частини квартири, що позбавляє суд можливості визначити, чи співмірний арешт майна відповідача його боргу, який просить стягнути позивач.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, не підлягає задоволенню.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 13, 149, 151-153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 21 січня 2021 року.

Суддя О.П. Галич