КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/681/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Кравченко Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування заподіяної шкоди, завданої неправомірними діями,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у відкритті провадженні було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивачка звернулась до суду першої інстанції з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними діями.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має публічно - правовий характер, який належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.(ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України, ГПК України, КПК України або КУпАП - віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №640//19678/18, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як видно зі справи, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі №826/3606/16 було касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Єврогазбанк», що полягає у невключенні даних про ОСОБА_2 до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ«Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку від 1 б червня 2014 року № 31698 на суму169 676 гривень. Та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Єврогазбанк» включити дані про ОСОБА_2 до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку від 16 червня 2014 року № 31698 на суму 169 676 гривень та надати доповнення до переліку рахунків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

В даному позові ОСОБА_2 вказує на те, що внаслідок протиправних дій працівника відповідача вона позбулася свого законного права на отримання гарантованого відшкодування за вкладом в ПАТ «Єврогазбанк», а тому відповідач в силу приписів ч.1 ст. 1166, ч.1 ст.1172, ч.1 ст.1173, ст.1174 ЦК України зобов`язаний відшкодувати їй шкоду, яка полягає у втраті грошових коштів в сумі 169 676 грн., які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 .

Отже, зміст позовних вимог ОСОБА_2 свідчить про те, що вони не місять вимог публічно-правового характеру про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, адже такий факт вже було встановлено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі №826/3606/16.

Предметом даного позову є вимога позивачки ОСОБА_2 виключно щодо відшкодування заподіяної їй шкоди у зв`язку з втратою належного їй майна, а саме грошових коштів (вкладу) в АТ «Єврогазбанк». Вказані дії відповідача полягають у неправомірному позбавленні позивачки гарантованого відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку. При цьому, жодних вимог публічно-правового характеру в даному позові не заявлено, що виключає наявність між сторонами публічно-правового спору.

Відповідно до правого висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року (справа №826/12003/16) згідно із частиною першою статті 2 КАС (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За правилами ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Як вже було зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_2 не містять вимог публічного-правового характеру про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Позивачка звернулась за захистом своїх прав, пред`явивши позов про відшкодування заподіяної шкоди шляхом стягнення суми банківського вкладу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність постановленої судом ухвали є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: