Справа № 703/2331/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 грудня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з ним договір, яким надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку і Умовами та правилами надання банківських послуг складають між ним та банком кредитний договір.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2020 року має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29361 грн. 86 коп., 1810 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 1954 грн. 31 коп., в зв`язку з чим йому було нараховано 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1656 грн. 35 коп. штрафу (процентна складова).

Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає свій борг, банк просив стягнути його в примусовому порядку.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, але надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого позов не визнає.

Вказав відповідач на те, що подані позивачем докази не завірені належним чином та не можуть бути прийняті судом. Окрім того вказав на те, що надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть бути належним доказом того, що він отримав кредит у вказаному позивачем розмірі, під вказані ним відсотки та з вказаними штрафами. На думку відповідача, вказані умови мають мінливий характер та повністю залежать від волі позивача та ним не підсувались і його з ними ніхто не ознайомлював, що є підставою для відмови у позові у повному обсязі.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань.

Згідно з п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Як встановлено з оглянутої судом заяви від 09 грудня 2010 року ОСОБА_1 оформив в ПАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» та отримав кредит.

Відповідно до умов кредитування, зазначених в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка в тому числі містить підпис ОСОБА_1 , споживчий кредит було надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць, але протягом 55 днів пільгового періоду нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,01% річних. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який відповідач зобов`язався сплачувати до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості позичальник повинен платити пеню в розмірі 1/30 частини базової процентної ставки по договору за кожен день прострочення кредиту, а також пеню в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками впродовж 5 або більше днів в разі виникнення прострочення на суму більше 50 грн.

В разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Факт отримання та користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується також випискою по особовому рахунку відповідача.

09 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 32).

Зі змісту анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09 грудня 2010 року вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 32).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться персональні дані відповідача та наявний підпис «клієнта» (а.с.32 зворот).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, відповідачу було надано чотири кредитні картки, остання з яких дії до 24 вересня 2018 року (а.с.31).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), йому неодноразово було змінено кредитні ліміти (а.с.30).

До позовної заяви Банк також додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку відповідача (а.с. 34-57).

Згідно наданого суду розрахунку позивач станом на 31 травня 2020 року нарахував ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту 29361 грн. 86 коп. 1810 грн. 80 коп. заборгованості за простроченими відсотками, 1954 грн. 31 коп. за відсотками на прострочену заборгованість, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1954 грн. 31 коп. штрафу (процентна складова) (а.с. 3 зворот).

Суд зазначає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, проте в анкеті заяві зазначено про суму кредитного ліміту, базову відсоткову ставку, строк дії кредитного ліміту та порядок погашення заборгованості.

Проте обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилається на редакцію Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, проте відносини між сторонами з приводу видачі кредитної картки виникли в 2010 року.

Доказів того, що відповідач належним чином ознайомлений з даною редакцією Умов та Правил суду не надано.

На підставі викладеного суд не вважає, що відповідач належно ознайомлений з Умовами та Правилами надання кредиту, оскільки позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає відсоткову ставку, яка закріплена в редакції Умов та Правил з 01 березня 2019 року та згідно розрахунку процентів від простроченої суми заборгованості застосовував положення Умов та Правил в редакції з 01 березня 2019 року з якими відповідач ознайомлений не був.

Окрім того, дійсними є твердження відповідача про те, що надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не завірені належним чином, а тому відповідно до ст. 95 ЦПК України не може бути прийнятий судом, як доказ.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

Позивач вказує на те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не були повернуті то банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків та штрафів, а всього на загальну суму 35283 грн. 32 коп.

На підтвердження факту отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 , позивач надав до суду анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку від 09 грудня 2020 року (а.с.32).

Оглянувши вазану анкету - заяву, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав 09 грудня 2020 року в ПАТ КБ «Приват Банк» кредит в сумі 5000 грн. (а.с.32 зворот).

Окрім того, зі зімісту вказаної вище анкети - заяви вбачається, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 32 зворот).

На підтвердження нарахованих відсотків та штрафів на суму кредиту, надану відповідачу ОСОБА_1 , позивач надав до позовної заяви довідку про умови кредитування та використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.33).

Оглянувши вказану довідку, суд вбачає, що в ній містяться дані про пільговий період кредиту, розмір відсотків, термін внесення щомісячних платежів, пеня, штрафи, комісія (а.с.33).

Вказані вище документи містять в собі підпис «клієнта».

Відповідач ОСОБА_1 у поданому до суду, відзиві вказав на те, що вказані вище докази не можуть бути прийняті судом, як доказ, оскільки не засвідчені належним чином.

Оглянувши вказані документи, суд, приходить до висновку, що посилання відповідача не грунтуюються на вимогах закону, оскільки містять в собі вказівку на те, що документ відповідає оригіналу, містить прізвище та посаду особи, яка його завірила, як і дату та підпис, тому відповідно до ст. 95 ЦПК України визнається судом належним та допустимим доказом.

Однак, не зважаючи на те, що вказані вище докази, визані судом належними та допустимими, вони не можуть належними доказами, які б могли підтвердити позовні вимоги у даній справі, зважаючи на наступне.

З наданих позивачем анкети - заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти (а.с.32,33), можна встановити лище той факт, що позивачем надав відповідачу кредитні кошти 09 гружня 2010 року в сумі 5000 грн., з відповідними умовами, відсотками, комісіями та штрафами.

Однак, з вказаних доказів, суд не має змоги встановити наявність вказаної позивачем у позовній заяві суми заборгованості за тілом кредиту (заборгованості за простроченим тілом кредиту), суми заборгованості за простроченими відсотками, суми заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та штрафів (а.с.3).

Позивач зазначає, що підтвердженням суми, яку він просить стягнути з відповідача є розрахунок суми заборгованості (а.с. 6-17), виписка за договором б/н від 02 червня 2020 року (а.с.18- 29), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.30), довідкою про надання кредитних карток (а.с.31) та витягом з Умов і Правил надання банківськх послуг (а.с.34-57).

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову, в зв"язку з тим, що надані позивачем документи не засвідчені належним чином та не можуть бути прийняті судом як доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (а.с. 76 ЦПК України).

Ст. 77 ЦПК України зазначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд, оглянувши докази, на які позивач посилається, як на підставу для позову, зокрема: розрахунок суми заборгованості (а.с. 6-17), виписку за договором б/н від 02 червня 2020 року (а.с.18- 29), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.30), довідку про надання кредитних карток (а.с.31) та витяг з Умов і Правил надання банківськх послуг (а.с.34-57), зазначає, що вказані документи, дійсно не містять в собі належного засвідчення копій письмових документів.

Ст. 78 ЦПК України вказує на те, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (а.с.79-80 ЦПК України).

Ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказує на те, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1,2 ст. 83 ЦПК України).

Позивач надав до суду вище вказані докази, на які посилається, як на підставу для звернення з даним позовом до суду, однак не дотримав вимог Закону щодо їх належного оформлення та засвідчення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 1,2 ст. 95 ЦПК України).

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 4,5,6 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів.

Відповідач ОСОБА_1 вказав суду на те, що вважає надані позивачем докази не належними та не допустимими в зв`язку з їх не засвідченням належним чином.

У даній справі копії письмових доказів, які зазначені вище, не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, оскільки останні є недопустимими.

Суд приходить до висновку, що докази вказані вище є недопустимими, а тому не бере такі докази до уваги та не може обґрунтовувати ними своє рішення.

Оскільки із належних та допустимих доказів, наданих позивачем до позовної заяви, а саме анкети - заяви та довідки про умови кредитування (а.с.32,33), суд не має змоги встановити дійсний розмір заборгованості за кредитом, відсотків та роміру штрафів, як і терміну дії кредитної картки та зміни її кредитного ліміту, відповідно позов до задоволення не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов до задоволення не підлягає, судові витрати слід віднести на рахунок прозивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-95, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Головуючий: В. О. Прилуцький