ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8811/21 Справа № 202/3927/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування домоволодінням;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом, який уточнювався та доповнювався, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування домоволодінням.

Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_5 є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 по 1/2 частині відповідно. 1/2 частина домоволодіння належить їй на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2014 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_9 . Так, за усною згодою попередніх власників 1/2 частини будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , нею було проведено якісні поліпшення спірного будинку до відчуження його частини Ставицькими на користь ОСОБА_5 , у зв`язку із чим вартість будинку зросла на 149 652,00 грн. Доказами на підтвердження усної згоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вчинення відповідних поліпшень, на думку позивачки, є те, що маючи доступ до домоволодіння, останні не вчиняли будь-яких дій щодо зупинення ремонтних робіт та відсутність скарг від співвласників до компетентних органів щодо факту проведення будівельних робіт.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд збільшити на 20 відсотків свою частку у праві спільної часткової власності в домоволодінні АДРЕСА_1 , тим самим визнати, що загальний розмір її частки становить 7/10 у праві спільної часткової власності вказаного домоволодіння на підставі частини третьої статті 357 ЦК України, та встановити порядок користування ним.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_10 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення у домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що він з 2017 року є співвласником спірного домоволодіння разом із ОСОБА_10 , яка замінила замки у будинку, на його вимоги щодо надання ключів та впустити його до будинку відмовляє.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення у домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзивах на апеляційну скаргу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача за зустрічним позовом без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що в іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2021 року сторонами не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судом першої інстанції установлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав № 11580144 від 25.10.2013 року ОСОБА_10 є власником 1/4 частини домоволодіння, а саме будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2013 року.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав № 31935270 від 30.12.2014 року ОСОБА_10 є власником 1/4 частини домоволодіння, а саме будинку АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2014 року.

Отже, станом на 30.12.2014 року ОСОБА_10 була власником 1/2 (1/4+1/4) частини будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому, а саме 30.08.2017 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2014 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на 1/4 частину домоволодіння за ОСОБА_10 , було скасовано.

Інші 1/2 частини, станом на 31.05.2017 року, відповідно до інформаційної довідки № 88484580 з Державного реєстру речових прав, належали по 1/4 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом.

В подальшому 1/2 частина (по 1/4 відповідно), яка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були відчужені на користь ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 07.07.2017 року.

У відповідності до висновку ДОП СП Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції від 10.08.2017 року встановлено, що 01.08.2017 року в черговій частині Індустріального ВП ДВП зареєстровано заяву ОСОБА_10 , в якій остання просить прийняти міри реагування до ОСОБА_5 , який 01.08.2017 року намагався проникнути на територію домоволодіння, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_10 були проведені ремонтні в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними договором, актами та не заперечувалось відповідачами по справі.

Задовольняючи зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у спірне домоволодіння, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що відповідачем за зустрічним позовом чиняться перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право, як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що виключає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі статті 391 ЦК України та статті 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення.

Так, позивачем за зустрічним позовом доведено, що 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому на підставі договору дарування від 07.07.2017 року.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ПК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_10 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_5 в користуванні спірним домоволодінням на протязі тривалого часу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні належної ОСОБА_5 на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення до нього підлягає задоволенню, оскільки відповідач за зустрічним позовом відмовляється добровільно пускати позивача до будинку та з даного приводу позивач звертався до правоохоронних органів, що свідчить про те, що відповідач за зустрічним позовом чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю та право позивача має бути відновлено шляхом його вселення до спірного домоволодіння. Крім того, у суді сторона відповідача зустрічний позов не визнала.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено на припущеннях, а позовні вимоги не підтверджені належними доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції наведені всі належні аргументи для задоволення позовних вимог, при цьому відповідачем не спростовано жодний встановлений судом першої інстанції факт.

Твердження апелянта, що вона визнає факт належності позивачу за зустрічним позовом вказаної частини будинку, не свідчить про не вчинення нею перешкод у користуванні вказаної власності, крім того, як вбачається із самої апеляційної скарги, відповідач за зустрічним позовом позовні вимоги не визнає.

Посилання апелянта на відсутність спору між сторонами за зустрічним позовом, відсутність підстав для звернення з зустрічним позовом до суду та, відповідно, відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про вселення, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що у жодному із судових засідань протягом усього часу розгляду справи ОСОБА_1 не зазначала, що вона визнає право ОСОБА_5 на проживання у спірному домоволодінні, відповідних заяв про визнання позовних вимог, заперечень, відзиву чи пояснення на зустрічну позовну заяву до суду не подавала.

Колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом, який неодноразово уточнювався, свідчать про те, що вона вважає себе одноособовим власником, не визнає право власності інших осіб, зокрема ОСОБА_5 , та, відповідно, його право проживати та користуватися спірним домоволодінням, оскільки позивач за первісним позовом звернулася до суду першочергово з позовними вимогами про визнання за нею права власності на домоволодіння в цілому.

У подальшому, згідно заяви про зміну підстав позовних вимог щодо визнання права власності, зареєстрованої 30.01.2018 року, ОСОБА_1 заявила позовні вимоги, зокрема, про визнання договору дарування недійсним, зазначала, що договір дарування частки домоволодіння від 07.07.2017 року містить ознаки фіктивності та не був спрямований на створення правових наслідків, що в силу положень статті 234 ЦК України є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

24 червня 2019 року заявою про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила залишити без розгляду позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування 1/4 частки домоволодіння, укладеного 07.07.2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заявила позовні вимоги про збільшення на 20 % розміру своєї частки шляхом визнання права власності.

Усі зазначені обставини та у тому числі надані до правоохоронних органів пояснення та процесуальні дії апелянта свідчать про її намір проживати у домоволодінні самостійно, заперечуючи таке право у будь-яких інших осіб.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом та подання апеляційної скарги вочевидь виключають відсутність спору між сторонами щодо вселення та проживання та визнання нею позовних вимог за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що підставою для її звернення до органів поліції був той факт, що нібито незнайомий їй чоловік в нічний час доби 01.08.2017 року намагався потрапити на територію домоволодіння, де вона проживає.

Як убачається з матеріалів справи, у висновку ДОП СП Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції від 10.08.2017 року встановлено, що 01.08.2017 року в черговій частині Індустріального ВП ДВП зареєстровано заяву ОСОБА_10 , в якій остання просить прийняти міри реагування до ОСОБА_5 , який 01.08.2017 року намагався проникнути на територію домоволодіння, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, апелянт сама у зверненні до поліції вказує, що саме ОСОБА_5 , а не незнайомий чоловік, незаконно намагався проникнути на територію домоволодіння.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом про визнання за нею права власності на домоволодіння в цілому саме після спроби ОСОБА_5 потрапити до спірного домоволодіння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко