Ухвала

21 січня 2021 року

м. Київ

справа № 607/11728/17

провадження № 61-19672ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко Олександра Сидорівна, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Тернопільська регіональна філія, Комунальне підприємство «Земельно-кадастрове бюро», про визнання недійсними та скасування договору дарування земельної ділянки, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проектно-технічної документації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у вищевказаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження, установленого статтею 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України, учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Враховуючи, що постанову Тернопільським апеляційним судом прийнято

23 листопада 2020 року, повний текст її складено 27 листопада 2020 року, останнім днем строку на касаційне оскарження судових рішень у даній справі (з урахуванням вихідних днів) є 28 грудня 2020 року.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження указаних судових рішень, посилаючись на те, що на момент подачі касаційної скарги вона не отримала копію постанови суду апеляційної інстанції. Під час ознайомлення з матеріалами справи у суді апеляційної інстанції 04 грудня 2020 року повний текст постанови був відсутній. Тому вважає, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин.

Верховний Суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження невиконання апеляційним судом норм статті 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення вищезазначених недоліків, зокрема подання доказів на підтвердження невиконання апеляційним судом норм статті 272 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає клопотання про звільнення її від сплати судового збору, яке обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером за віком, не працює та здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.

На підтвердження зазначеного надає копії наступних документів: пенсійне посвідчення ОСОБА_1 від 04 листопада 2015 року серія НОМЕР_1 ; посвідчення особи з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 02 липня 2017 року серія НОМЕР_2 ; довідка Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10 березня 2020 року № 2704 0796 4077 6710 про доходи ОСОБА_1 за 2019 рік.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявником не надано доказів про існування або відсутність інших джерел доходів, крім пенсії. Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що вона здійснює догляд за дитиною інвалідом - ОСОБА_3 не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору з наступних підстав.

Згідно з аналізом положень підпунктів «б», «в» пункту 2 частини першої статті 8, частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі якщо вони є батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; або одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда.

Згідно з частиною першою статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

З наданих доказів убачається, що ОСОБА_3 є повнолітньою особою з встановленою групою інвалідності, тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору з зазначеної підстави.

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає їй виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

З огляду на викладене, клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 600,00 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви) ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абзац другий частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, за подання касаційної скарги судовий збір становить 2 560,00 грн (1 600,00 грн х 0,4) х 2) х 200 %).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року залишити без руху до 19 лютого 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков