Справа № 428/9520/20
20 січня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Корнєвої Ю.П., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 є співвласником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради № 75 від 21 листопада 2005 року згідно з розпорядженням (наказом) № 75 від 21 листопада 2005 року. В спірній квартирі зареєстрований відповідач, який більше 15 років не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Під час допиту за правилами допиту свідків позивач пояснив, що співвласниками спірної квартири є він та його син ОСОБА_3 . Його дружина, яка була матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , померла у 2016 році. ОСОБА_5 приходиться йому, позивачу, пасинком, тобто він є сином його дружини, проте не його рідним сином. Щонайменше з 2006 року ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі, його речей у квартирі немає. Останній раз він, позивач, спілкувався з ОСОБА_6 по телефону близько двох років тому і в той час ОСОБА_5 проживав десь біля міста Києва. Інший співвласник спірної квартири ОСОБА_7 знає про цей позов та наполягав на його поданні, адже зараз в спірній квартирі ОСОБА_7 проживає з двома дітьми та дружиною, при цьому він не бажає, щоб ОСОБА_5 , який двічі відбував реальне покарання у тюрмі, жив з ними. Він, позивач, також як співвласник квартири не бажає, щоб відповідач мав право користування нею.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши позивача за правилами допиту свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб
В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради № 75 від 21 листопада 2005 року згідно з розпорядженням (наказом) № 75 від 21 листопада 2005 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10027245, наданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 07 березня 2006 року.
Враховуючи вищенаведені показання позивача, допитаного в якості свідка, судом встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає щонайменше з 2006 року без поважних причин, тобто більше одного року. При цьому, факт реєстрації відповідача у квартирі позивача не відповідає волі позивача як співвласника квартири. У зв`язку із цим суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 88 від 12 листопада 2020 року про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Разом з тим, позивач не просив стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Д.Б. Баронін