Провадження № 22-ц/4808/1428/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бородовським С.О. 28 липня 2021 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 24.07.2008 року по 31.01.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.02.2012 року рішенням Івано-Франківського міського суду даний шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , яку після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 26.07.2013 року вищевказане рішення про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні у ВДВС (ВП №39080165).

Відповідно до розрахунку державного виконавця розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 214595,96 грн. Штраф у зв`язку із несплатою аліментів не накладався.

Позивачем розраховано, що пеня за прострочення сплати аліментів станом на 01.07.2020 року становить 1096474,64 грн.

Однак з огляду на обмеження ч. 1 ст. 196 СК України просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 214595,96 грн. пені за прострочення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.07.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. заборгованості зі сплати пені по аліментах. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 840,80 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.10.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 900,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.07.2021 року в частині відмови суду в задоволенні позову на суму 164595,96 грн., представник позивача ОСОБА_1 адвокат Якубовський О.О. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що матеріальний стан відповідача у спірний період часу був задовільним. Зокрема, у 2020 році він отримував дохід, який утричі перевищував середню заробітну плату по області. Така позитивна динаміка зростання його доходу збереглась і надалі, він продовжує працювати на попередньому місці роботи та отримувати дохід, який стабільно зростає. На підтвердження вказаних тверджень апелянт додав розрахунок доходу відповідача у порівнянні із середньою заробітною платою по регіону за 2016-2020 роки.

Також вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 2 ст. 196 СК України, оскільки судом у мотивувальній частині рішення не вказано які саме докази щодо сімейного та матеріального стану відповідача, розміру його доходу за 2020 рік стали підставою для висновку про доцільність зменшення заявленої суми пені більше ніж у 4 рази.

Просить мотивувальну та резолютивну частину рішення Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову на суму 164595,96 грн. із заявлених 214595,96 грн. змінити, виклавши їх у новій редакції про задоволення позову повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дмитрук О.І. подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідно до «Інформації про виконавче провадження» від 29.09.2020 року в період з 30.09.2015 року по 11.08.2020 року жодних виконавчих дій не вчинялося. Тому вказувати про заборгованість та вину платника не можна, оскільки така заборгованість виникла внаслідок бездіяльності державного виконавця. Також в даній ситуації неможливо застосувати неустойку згідно зі ст. 196 СК України. Крім того зазначає, що відповідач страждає на хронічні захворювання, які загострились останнім часом, а їх лікування потребує значних фінансових витрат. Вказане підтверджується копіями довідок та виписками з історії хвороби. Також на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 28.07.2021 року без змін.

Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову, то апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.11.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 7).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 8).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 9-10).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.06.2013 року рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини залишено без змін (т. 1, а.с. 11-12).

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 29.09.2020 року виконавчий лист від 23.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини з 25.07.2013 року перебуває на примусовому виконанні в Івано-Франківському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ); виконавче провадження №39080165 (т. 1, а.с. 13).

Державним виконавцем Трощак К.М. складено розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів, згідно якого станом на 01.07.2020 року така заборгованість становить 214595,96 грн. (т. 1, а.с. 16).

Згідно проведеного позивачем розрахунку загальна сума пені за несплату аліментів станом на 01.07.2020 року становить 1096474,64 грн. (т. 1, а.с. 17).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом відповідного часу, тому є встановленою наявність його вини у простроченні сплати аліментів. Власних розрахунків на спростування суми аліментів та пені відповідачем не надано. Разом з тим, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів у відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України судом зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню, до 50000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, оскільки сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності (частина дев`ята статті 7 СК України), то суд з урахуванням матеріального і сімейного стану платника аліментів може зменшити розмір неустойки за прострочення сплати аліментів.

Під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує зменшення розміру неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що він частково сплачував аліменти, оскільки має важкі хронічні захворювання, які останнім часом загострилися, що потребує додаткових матеріальних затрат, на підтвердження чого надав копії виписок із медичної карти, результатів аналізів, УЗД. Також на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які потребують додаткового лікування.

Крім того, в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 має на утриманні нову сім`ю.

Відтак, врахувавши надані відповідачем виписки з медичної картки хворого щодо стану його здоров`я, часткову сплату ним аліментів, розмір заробітної плати відповідача, з якої також стягуються аліменти у визначеному судом розмірі, його сімейний стан, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 196 СК України та з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності дійшов вірного висновку про зменшення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , до 50000,00 грн.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі №636/3546/17 (провадження №61-19793св19).

Посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду та відсутність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) суперечать фактичним обставинам справи та не спростовують правильність висновків суду.

Що стосується тверджень позивача про відсутність зв`язку між захворюваннями відповідача та його можливістю сплачувати аліменти, то такі не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку вирішується не питання стягнення з відповідача аліментів, а можливість зменшення пені на підставі матеріального та сімейного стану платника.

Інші доводи апелянта також не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського О.О. слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.