КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року

справа № 359/8716/18

провадження № 22-ц/824/7851/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року, постановленого під головування судді Борця Є.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку нерухомого майна

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що 26 грудня 1997 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . Під час шлюбу сторони побудували жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_1 не бажає проживати з відповідачем однією сім`єю. У зв`язку із чим просила суд розірвати шлюб з ОСОБА_2 , визнати жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та відповідача, а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частку у вказаному домоволодінні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна задоволено частково.

Шлюб, укладений 26 грудня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за №450, розірвано.

Визнано жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку в жилому будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в частині вимоги про визнання права власності на більшу частку в домоволодінні відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині визнання будинку об`єктом спільною сумісною власністю сторін скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 1/3 права власності на будинок, та визнання за ОСОБА_2 2/3 права власності, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не взято до уваги покази свідків, які підтвердили фактичну готовність будинку до укладення шлюбу між сторонами. Зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 1993 року будинок фактично був збудований, та вся перебудова стосувалася внутрішніх робіт.

Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких документів про здійснення будівельних робіт під час зареєстрованого шлюбу. Апелянт також вказує, що до укладення шлюбу будинок було підключено до газопостачання, що також свідчить про готовність експлуатації об`єкта.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , набув право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами в період перебування у шлюбі із ОСОБА_1 . Однак, право власності на незакінчений будівництвом жилий будинок, побудований на 28%, ОСОБА_2 придбав до укладення шлюбу, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про збільшення частки права власності на спірний будинок відповідача до 2/3, та зменшення частки позивача до 1/3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 травня 1993 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу (а.с. 8), за яким він придбав незакінчений будівництвом жилий будинок по АДРЕСА_2 . Ступінь готовності цього об`єкта нерухомого майна становив 28%. В подальшому номер жилого будинку був змінений з №19 на №31.

26 грудня 1997 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 було присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 8 серпня 2007 року (а.с.22 зворот).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №67 від 12 лютого 2002 року затверджено акт державної прийомки в експлуатацію домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.9).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №137 від 19 березня 2002 року (а.с.10) був наданий дозвіл на оформлення за ОСОБА_2 права власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_2 .

3 квітня 2002 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_2 (а.с.11).

Рішенням Бориспільської міської ради №42-2-VII від 17 грудня 2015 року (а.с. 47-51) ІІ пров. Матросова в м. Борисполі був перейменований на вул. М. Врубеля .

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом право власності на незакінчений будівництвом жилий будинок, побудований на 28%, ОСОБА_2 придбав до укладення шлюбу з позивачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що дана обставина має істотне значення та є безумовною підставою для відхилення від рівності часток подружжя в домоволодінні по АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано збільшив частку відповідача на нерухоме майно до 2/3, та зменшив до 1/3 частки на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво спірного домоволодіння було закінчено до укладення відповідачем шлюбу та з 1993 року вся внутрішня перебудова стосувалась лише внутрішніх робіт суд не приймає, оскільки відповідно до акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального володіння будівництво житлового будинку закінчено в 1993 році.

Відсутність в матеріалах справи документів про здійснення будівельних робіт під час зареєстрованого шлюбу, не свідчить про готовність об`єкта будівництва до укладення між сторонами шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що підключення будинку до газопостачання відбулось до укладення шлюбу, що вказує на готовність об`єкта нерухомості, колегія суддів відхиляє, оскільки належних доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять.

На підтвердження доводів скарги про те, що спірний будинок побудовано за кошти відповідача, а тому будинок є його особистим майном, апелянтом належних доказів не надано, а тому такі доводи прийняті до уваги бути не можуть.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав перевагу показам свідків позивача над поясненнями свідків зі сторони відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки судом взято до уваги покази усіх свідків та надано їм правильну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді