провадження № 4-с/752/106/21
УХВАЛА

11.01.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

за участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Руслана Валерійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 скаржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Скрипчука М.Є. звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Р.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просив суд: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Р.В. щодо складення довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 20.10.2020 року у виконавчому провадженні № 56802404; зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Р.В. зробити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 56802404 з урахуванням того, що станом на 02.06.2014 року заборгованість складала 6653,81 грн., врахувавши при цьому положення ч. 3 ст. 183 СК України та того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні в Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ перебуває виконавче провадження № 56802404 в примусового виконання виконавчого листа № 2-3526/07 від 13.07.2018 рок, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи із 07.06.2007 року і до досягнення ними повноліття. У вересні 2020 року представник боржника ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, зокрема, із листами про отримання довідок про розрахунок заборгованості, на які державним виконавцем було надіслано представнику скаржника довідки заборгованості від 01.08.2018 р. та від 01.07.2020 р. З довідки розрахунку-заборгованості по аліментам від 01.08.2018 року, вбачається, що станом на 01.08.2018 року, борг по аліментам складає суму в розмірі 31653,81 грн., з яких: станом на 02.06.2014 року заборгованість складає 6653,81 грн., з червня 2014 р. по липень 2018 р. заборгованість складає 25000,00 грн. З довідки розрахунку-заборгованості по аліментам від 01.07.2020 року, вбачається, що станом на липень 2020 року, борг по аліментам складає суму в розмірі 56157,00 грн., з яких: станом на 01.08.2020 року заборгованість складає 31653,00 грн., з серпня 2020 р. по червень 2020 р. заборгованість складає 24504,00 грн. Із вказаних довідок вбачається, що починаючи із 07.06.2007 р. по 02.06.2014 р. боржник виконував рішення суду та сплачував аліменти, а заборгованість за ними, станом на 02.06.2014 р. складала 6653,81 грн. Однак, скаржник вказує, що у вказаних розрахунках була допущена неточність та не було враховано положення ст. 183 СК України, відповідно до якої, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яке буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розірву аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Скаржник вказує, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення частки аліментів відносно, останнього, повинно відбуватись до 03.07.2013 року включно, тобто до досягнення ним повноліття, а відносно ОСОБА_4 до 02.11.2020 року, включно. Звернувшись до державного виконавця щодо здійснення перерахунку, 05.11.2020 року старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС було направлено представнику скаржника довідку-розрахунок по аліментам від 20.10.2020 року, відповідно до якої борг скаржника становить 94481,00 грн. Із вказаною довідкою скаржник не погоджується, оскільки, в останній також не враховано положення ст. 183 СК України, а також не враховано той факт, що починаючи з 07.06.2007 р. по 02.06.2014 р. боржник виконував рішення суду та сплачував аліменти, а заборгованість за ним станом на 02.06.2014 р. складала 6653,81 грн. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що довідка-розрахунок по аліментам від 20.10.2020 року складена державним виконавцем без врахування положень ст. 183 СК України та того, що боржником частково виконувалось рішення суду в період із 07.06.2007 р. по 02.06.2014 р., скаржник вимушений звернутись до суду із даною скаргою.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити з викладених в скарзі підстав.

Старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинський Р.В. в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала на те, що боржник частково виконував рішення суду, але не повністю. Залишила вирішення скарги на розсуд суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника та заінтересованої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2007 року у справі № 2-3526/07, було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи із 07.06.2007 року і до досягнення дітьми повноліття.

24.09.2007 року судом було направлено до ВДВС Голосіївського району м. Києва виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2009 року, у справі було видано дублікат виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС від 04.06.2015 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3526/07, виданого 01.09.2009 року Голосіївським районним судом м. Києва було закінчено.

З мотивувальної частини зазначеної постанови вбачається, що на адресу відділу надійшов лист ТОВ «АТЛ», відповідно до якого боржника було звільнено із займаної посади, та згідно повідомлення головного бухгалтера станом на 02.06.2014 р. заборгованість по сплаті аліментів залишилась в сумі 6653,81 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2018 року, у справі було видано дублікат виконавчого листа.

Постановою Святошинського районного відділу ДВС м. Київ від 20.07.2018 року, було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3526/07, виданого 13.07.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості, здійсненого 01.08.2018 року Святошинським районним відділом ДВС м. Київ, станом на 02.06.2014 р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 6653,81 грн., за період із червня 2014 р. по липень 2018 р., включно, заборгованість становить 25000,00 грн., а всього станом на 01.08.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 31653,81 грн.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості, здійсненого 01.07.2020 року Святошинським районним відділом ДВС у м. Києві, станом на 01.08.2018 р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 31653,00 грн., за період із серпня 2018 р. по червень 2020 р., включно, заборгованість становить 24504,00 грн., а всього станом на 01.07.2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 56157,00 грн.

Зазначені довідки стороною боржника не оскаржувались у встановленому законом порядку.

Доказів про сплату аліментів за період із червня 2014 р. по липень 2020 р. матеріали справи не містять.

На письмове клопотання представника скаржника від 01.10.2020 року, старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинським Р.В. 20.10.2020 року було складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якої за період із червня 2007 п. по вересень 2020 р., станом на 01.10.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить суму в розмірі 94481,00 грн.

Скаржник зазначає, та судом встановлено, що при складенні зазначеної довідки-розрахунку від 20.10.2020 року, державним виконавцем було помилково не взято до уваги довідки-розрахунки заборгованості від 01.08.2018 року та від 01.07.2020 року, відповідно до яких на початок відліку періоду заборгованості, - борг скаржника по аліментам складав 6653,81 грн. та 31653,00 грн., відповідно, та було безпідставно обраховано заборгованість по аліментам за весь період стягнення аліментів за рішенням суду - із червня 2007 року по вересень 2020 року, включно.

При складенні довідки від 20.10.2020 року, державним виконавцем також було безпідставно не взято до уваги і дані, які були зафіксовані в постанові старшого державного виконавця Святошинського РВДВС від 04.06.2015 року, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3526/07, виданого 01.09.2009 року Голосіївським районним судом м. Києва було закінчено, та вказано, що згідно повідомлення головного бухгалтера станом на 02.06.2014 р. заборгованість по сплаті аліментів залишилась в сумі 6653,81 грн.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

За положеннями ч. 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому законом.

Згідно з п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З огляду на викладене, доводи скарги в частині того, що державним виконавцем безпідставно була нарахована заборгованість без врахування сплачених боржником аліментів за період із червня 2007 р. по червень 2014 р. є слушними та такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, в ході розгляду даної справи державним виконавцем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження правильності нарахування суми заборгованості по аліментів за період із червня 2007 р. по вересень 2020 р., без врахування сплачених боржником сум аліментів за період із липня 2007 р. по червень 2014 р., а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги щодо неправомірності дій державного виконавця щодо складення довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.10.2020 року, без врахування сплачених раніше боржником сум аліментів та наявністю станом на 02.06.2014 р. боргу в сумі 6653,81 грн., а тому скарга в частині визнання дій неправомірними та зобов`язання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Р.В. зробити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 56802404 з урахуванням того, що станом на 02.06.2014 року заборгованість боржника складала 6653,81 грн., підлягає задоволенню.

Однак, в частині зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок боргу по сплаті аліментів, врахувавши при цьому положення ч. 3 ст. 183 СК України та того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід зазначити наступне.

Так, згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України(далі -СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК Українита частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно достатті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Перевіривши спірний розрахунок від 20.10.2020 року, судом встановлено, що після внесення змін до законодавства, державний виконавець правильно нараховував та виходив із мінімально граничного розміру аліментів, зокрема, на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та доводи сторони скаржника в частині неправомірного не прийняття до уваги при визначенні суми заборгованості вимог ст. 193 СК України, на думку суду, є хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на викладене, в частині задоволення вимог скарги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складення довідки розрахунку від 20.10.2020 року без врахування вимог ст. 193 СК України, та зобов`язання здійснення перерахунку із врахуванням положень ч. 3 ст. 183 СК України та того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд знаходить скаргу частково обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Руслана Валерійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Руслана Валерійовича щодо складення довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 20.10.2020 року у виконавчому провадженні № 56802404 без врахування того, що станом на 02.06.2014 року заборгованість ОСОБА_1 складала суму в розмірі 6653,81 грн.

Зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинського Руслана Валерійовича зробити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 56802404 з урахуванням того, що станом на 02.06.2014 року заборгованість ОСОБА_1 складала суму в розмірі 6653,81 грн.

В іншій частині вимог скарги, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Чередніченко