П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/4740/17

Номер провадження 22-ц/804/13/21

20 січня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів -Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря - Сікори М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року, ухваленого у складі судді Федотової В.М., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 02 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекіда О.А. Відповідно до умов даного договору, відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 639000,00 грн, які зобов`язався повернути до 16 жовтня 2017 року. З огляду на те, що ОСОБА_2 до теперішнього часу свої зобов`язання за договором не виконав та борг ОСОБА_1 не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 639000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 жовтня 2017 року у розмірі 639 000,00 грн. Розподілено судові витрат та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7030,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог позивача, які регулюються умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України. При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 надав відповідачеві позику у сумі 639 000,00 грн , яку станом на час розгляду справи останній не повернув, у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення цього боргу підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскаржене рішення ухвалено за його відсутністю, про розгляд справи він не був повідомлений, повістки про виклик та копію позовної заяви не отримував. Крім того, посилався на те, що він ніколи не брав в борг у позивача грошові кошти, а між ними існували інші фактичні правовідносини, а саме, з 17 вересня 2017 року по жовтень 2019 року ОСОБА_1 , будучи адвокатом, здійснював представництво його інтересів, а також інтересів його матері ОСОБА_3 у суді. У зв`язку з цим, 17 вересня 2017 року між ними було укладено угоду про надання правової допомоги ОСОБА_3 . Разом з тим, ОСОБА_1 погодився розпочати свою роботу з надання правової допомоги без оплати, яку відповідач зобов`язаний був здійснити після продажу належної матері квартири. Також ОСОБА_2 посилався на те, що знаходячись у кабінеті адвоката ОСОБА_1, він повністю йому довіряв та підписував усі документі, які останній йому пропонував, для того щоб розпочати свої роботу. Відповідач був у стані хвилювання за матір та не мав знань у галузі юриспруденції, а також зважаючи на те, що знаходився у особи, яка надає правову допомогу, уважно не читав усі документи, які підписував у ОСОБА_1 . У зв`язку з зазначеними правовідносинами, а саме наданням правової допомоги, він передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 319 500,00 грн., про що останній йому видав розписку від 16 жовтня 2017 року. Зазначені обставини позивач приховав від суду. Місцевий суд, під час перегляду заочного рішення жодної правової оцінки даній розписці не надав. Його підпис в договорі позики дуже схожий на справжній, проте гроші він у борг у позивача не брав. Крім того, адвокат ОСОБА_1 ніяк не міг надати йому у позику грошові кошти, оскільки раніше вони знайомі не були, та навпаки, це він повинен був сплатити адвокату кошти за договором про надання правової допомоги.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Позивач, в своєму відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що між ним та відповідачем виникли зобов`язання, які пов`язані з договором позики. Доводи апеляційної скарги про те, що між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги є такими, що не відповідають дійсності, оскільки такий договір він укладав з матір`ю відповідача. Крім того, жодної розписки про повернення грошових коштів він відповідачу не видавав, вважає, що дана розписка є сфальшованою.

Сторони та їх представники у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача - адвокат Коровіна Н.Г. направила до апеляційного суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та відсутності ОСОБА_2 , який повідомлений про розгляд справи.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

02 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекіда О.А., за умовами якого позивач, як позикодавець, надав у власність, а відповідач, як позичальник, прийняв грошові кошти в сумі 639000,00 грн, які зобов`язався повернути до 16 жовтня 2017 року. (а.с. 5).

Відповідач свої зобов`язання за укладеним договором позики не виконав і борг позикодавцю не повернув, зокрема і на письмову вимогу останнього від 17 жовтня 2017 року про повернення боргу не відреагував (а.с.2)

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За вимогами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли відносини, які випливають з договору позики і оскільки відповідач свої грошові зобов`язання з повернення отриманої позики не виконав, тому з нього підлягає стягненню сума боргу за договором.

При цьому доводи відповідача про те, що він не укладав з позивачем договір позики та не брав у борг грошові кошти, є неспроможними, оскільки на підтвердження зазначених посилань ОСОБА_2 не надав жодного належного та допустимого доказу, що в силу частини першої ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

Аргумент ОСОБА_2 про те, що він повернув суму боргу позивачеві у розмірі 319 500,00 грн, про що останній йому видав розписку від 16 жовтня 2017 року, а суд першої інстанції не дав даній обставині належної оцінки, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що як зазначає сам відповідач, цей борг, не пов`язаний з укладеним між сторонами договором позики, а стосується оплати за представництво ОСОБА_1 , який є адвокатом, інтересів ОСОБА_2 та його матері у суді.

Разом з тим, обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскарженого рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

За вимогами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що справа розглянута судом першої інстанції за його відсутності, про дату, час та місце судового засідання він належним чином повідомлений не був, але у відповідності до положень ЦПК України таке повідомлення є обов`язковим.

За вимогами ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Отже, Цивільним процесуальним кодексом України чітко передбачений порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, докази отримання відповідачем судової повістки про день, час і місце розгляду справи 22 січня 2018 року (день ухвалення судом першої інстанції оскарженого судового рішення), відсутні. На аркуші справи 36 тому 1 міститься поштове відправлення на адресу ОСОБА_2 , яке повернулось до суду з вказівкою про причини повернення « за закінченням терміну зберігання», що не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної справи, як це передбачено вимогами ст. 128 ЦПК України.

Висновки по суті вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.2.ч.1.ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищевказаних обставин, оскаржене рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 борг за договором позики від 02 жовтня 2017 року у сумі 639 000,00 ( шістсот тридцять дев`ять тисяч) грн та судові витрати у сумі 7030,00 (сім тисяч тридцять)грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Суддя: