АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року

м. Чернівці

справа № 727/4201/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 липня 2015 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Данилюк М.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в сумі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання позивачки в сумі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Посилалася на те, що у сторін за час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на її утримання та утримання малолітнього сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд виходив з того, щопозивачкою не доведено той факт, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти в сумі 1600 гривень щомісячно.

Виходячи з матеріального становища сторін, враховуючи прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів на утримання дитини та її матері в розмірі, який зазначений вище.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 липня 2015 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення з нього аліментів в сумі 800 гривень щомісячно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що він не був повідомлений про час та місце судового засідання, в якому розглядався позов ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів та був позбавлений можливості ознайомитись з вимогами позивачки та надати свої пояснення.

Вважав, що суд першої інстанції, стягуючи аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка просила стягувати такі аліменти в твердій грошовій сумі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5 липня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 5 липня 2014 року серії НОМЕР_1 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23 грудня 2014 року (а.с.4).

З довідки ТОВ «Євро Віндоус» від 21 травня 2015 року №26/15 вбачається, що ОСОБА_1 , станом на день видання такої довідки, працювала в ТОВ «Євро Віндоус» на посаді менеджера з продажів з 4 березня 2014 року та знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 6 березня 2015 року по 15 грудня 2017 року (а.с.5).

З довідки ОСББ «Гала-2002» від 20 травня 2015 року №19 вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 (а.с.8).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо порушення судом норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції

Основними засадами судочинства, відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Згідно з частиною 2 статті 74 ЦПК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 9 статті 74 ЦПК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 25 травня 2015 року вбачається, що суду першої інстанції була відома адреса місця проживання ОСОБА_2 , яка зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с.11).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що суд першої інстанції надсилав судову повістку поштою рекомендованим листом із повідомленням про судове засідання, яке відбулося 7 липня 2015 року.

Не можна вважати повідомленим ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи 7 липня 2015 року з опублікуванням оголошення про його виклик у пресі. Таке оголошення суперечить нормі частини 9 статті 74 ЦПК України (в редакції на день ухвалення судового рішення), оскільки може бути здійснено виключно у випадку, коли зареєстроване місце проживання відповідача невідоме.

За таких обставин відповідач не був належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлений про розгляд справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням норм ЦПК України.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки відповідача в судове засідання не з`ясував.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на вказане судове рішення підлягає скасуванню з підстав, які зазначені в пункті 3 частини 3 статті 376 ЦПК України.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 704/435/19-ц.

Згідно з частинами 1, 2 стаття 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просила стягнути аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі 600 гривень щомісяця.

Суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності вийшов за межі позовних вимог та ухвалив судове рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №664/2746/17.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частини 1 статті 180 СК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 182 СК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 , 2 статті 184 СК України (в редакції на день ухвалення судового рішення) якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги позивачки, обставини, передбачені статтею 182 СК України, прожитковий мінімум на дітей, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, вважає, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень є необхідним та підлягає стягненню з відповідача.

Суд не бере до уваги клопотання відповідача, викладене в апеляційній скарзі, про стягнення з нього аліментів в сумі 800 гривень на утримання дитини, оскільки таке стягнення буде суперечити принципу диспозитивності судового процесу.

З поштового штемпеля на конверті вбачається, що позовна заява була надіслана до суду поштою 22 травня 2015 року, а тому саме з такої дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки

Згідно частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи вказану позовну вимогу, враховує, що доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в цій частині відсутні. Також суд враховує відсутність апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо оскарження судового рішення в частині стягнення аліментів на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно.

Судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_1 .

Відповідачем не надано доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років.

За таких обставин позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на її утримання в сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на день подання до суду позовної заяви) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи вимоги позивачки, ціна позову складала 9600 гривень.

Судовий збір за подання до суду позовної заяви складав 243 гривні 60 копійок.

Позов задоволено на 68,75 відсотка.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в сумі 167 гривень 48 копійок в дохід держави.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З квитанції від 15 вересня 2021 року №113 вбачається, що відповідач за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення сплатив судовий збір в сумі 454 гривні.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за подання до суду апеляційної скарги складав 365 гривень 40 копійок.

З квитанції від 6 жовтня 2021 року №135 вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 730 гривень, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено Законом.

Отже, позивачу слід відшкодувати понесені ним судові витрати в сумі 256 гривень 6 копійок.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у розмірі 88 гривень 58 копійок в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 88 (вісімдесят вісім) гривень 58 копійок в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 листопада 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна