ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/62/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представників відповідача Болишевої М.О. та Пташкіна М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року (суддя Приступа Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Новатор» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що в день звільнення його належним чином не було ознайомлено із наказом №Ю48-ВК від 17.10.2019 та чітко сформульованим одноразовим грубим порушенням, яке стало підставою звільнення, що підтверджується відсутністю його підпису на примірнику цього наказу. Окрім того, зазначав, що копію наказу йому передали пізніше та лише зі змісту наказу він довідався про підстави його прийняття.

У зв`язку з цим позивач просив суд поновити його на посаді директора з економіки ДП «Новатор», стягнути з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з усіма нарахуваннями.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі, а саме поновити його на посаді заступника директора з економіки ДП «Новатор» з 17 жовтня 2019 року, стягнути на його користь з ДП «Новатор» заробітну плату з усіма нарахуваннями за період вимушеного прогулу.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами, наданими відповідачем, або здобутими судом.

Зазначає, що суд взагалі не надав жодної правової оцінки численним доказам по справі, наданим позивачем та його представником, а також стороною відповідача ДП «Новатор».

Посилається на те, що судове слухання проводилось тривалий час, 11 місяців, відкладалось 10 разів, натомість пояснення сторін, докази, що витребовувались судом, обмін запитаннями, репліками, дебати сторін тощо у судовому рішенні не зазначені, що свідчить про неповноту судового слідства.

Судом неправильно зазначено номер цивільної справи. Суд припустився помилки в реквізитах наказу ДП «Новатор» щодо звільнення ОСОБА_1 , замість вірного «№1048-ВК», зазначає «№Ю48-ВК», в подальшому взагалі не аналізуючи його змісту, особи, яка підписала, підстав його прийняття та інше, зокрема, що в трудовій книжці позивача вказується ще інший варіант написання цього наказу.

Апелянт зазначає, що був позбавлений можливості погодити в письмовому вигляді заміщення його у відрядження його підлеглим, з тих підстав, що на ДП «Новатор» були вихідні дні.

Суд не звернув уваги, що Посадовою інструкцією не визначено обов`язок позивача перевезення документів. У відповідності до Статуту ДП «Новатор», п. 4.1 Посадової інструкції Заступника директора з економіки ДП «Новатор» та вимог чинного трудового законодавства України позивач міг нести відповідальність лише за невиконання основних завдань і покладених на нього Інструкцією обов`язків.

Діюче законодавство України, а також чинне станом на 17.10.2019 року не передбачають можливості притягнення до адміністративної, або іншого виду юридичної відповідальності особи у вигляді звільнення, або дострокового припинення трудового договору з працівником, в разі порушення трудових обов`язків, не віднесених до його компетенції.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем не доведено, а судом не здобуто жодних доказів про те, що ОСОБА_1 вчинив саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Так, відповідач у своїх запереченнях наводить дані, що позивачем були спричинені збитки підприємству, які полягали в неправомірній виплаті гр. ОСОБА_3 добових витрат за два дні та списання пального, які склали 2913,06 грн.

При цьому вартість пального враховано безпідставно, оскільки автомобіль необхідно було б заправити в будь-якому разі.

Отже, за версією відповідача, з якою погодився суд, спричинені позивачем збитки ДП «Новатор» склали 240 грн. Проте, такі збитки не є підставою вважати порушенням трудових обов`язків дії позивача та не є одноразовим грубим порушенням. Суд першої інстанції цю обставину взагалі не з`ясував.

Апелянт також вважає, що адміністрацією заводу порушено вимоги чинного трудового законодавства при проведенні службового розслідуванні 6-7 травня 2019 року.

В матеріалах судової справи містяться надані відповідачем завірені копії наказу №193 від 11.06.2019 року «Про проведення службової перевірки» та Акт службової перевірки від 12.06.2019. З них вбачається, що відповідач проводив перевірку не лише по факту нібито порушення позивачем трудових обов`язків 6-7 травня 2019 року, але і за попередні періоди. Тому характер вчинених позивачем правопорушень носив систематичний характер, що виключає будь-яку можливість звільнення його з посади на підставі ст. 41 КЗпП України.

Більш того, комісією за підсумками перевірки було прийнято рішення рекомендувати дирекції застосувати до позивача заходи, передбачені ст. 147 КЗпП України. Припис цієї статті в першу чергу передбачає, притягнення винного працівника до такого виду адміністративного стягнення як догана. Проте відповідач, оминувши цю санкцію, неправомірно прийняв рішення про припинення з позивачем безстрокового трудового договору на підставі ч.1 ст. 41 КЗпП України, що не відповідає чинному трудовому законодавству України.

Окрім того 6 та 7 травня 2019 року керівництвом ДП «Новатор» в особі директора Свістунова О.С. позивача було допущено до роботи, за вказані дні було нараховано заробітну плату.

З документів, наданих до суду, вбачається, що службова перевірка ДП «Новатор» стосовно обставин, що мали місце 6-7 травня 2019 року, була розпочата лише 11 червня 2019 року, тобто з порушенням цього строку.

Адміністрацією заводу порушено вимоги чинного трудового законодавства України при проведенні процедури погодження звільнення заступника директора ДП «Новатор» ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, у відповідності до п. 7.7 Статуту питання звільнення заступника директора відноситься до компетенції керівника, а у відповідності до п. 7.2 Статуту керівником є Директор. В той час наказ №1048-ВК від 17 жовтня 2019 року «Про припинення трудового договору» на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України підписаний «Пом. директора по роботі з персоналом», тобто помічником директора ДП «Новатор» по роботі з персоналом ОСОБА_4 . При цьому, обов`язки директора ДП «Новатор» по вивільненню працівників були покладені не на нього, а на заступника директора ОСОБА_5 , який і мав провести звільнення позивача, підписавши наказ.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Новатор» просить залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що Актом проведеної перевірки 12.06.2019 встановлено, що апелянт з 06.05.19 по 07.05.19 знаходився на робочому місці та брав участь у нарадах, що підтверджується протоколами №83 від 06.05.2019 та №85 від 07.05.2019. Разом з тим, згідно наказу по підприємству від 02.05.2019 року №300 апелянт в період з 06.05.19 по 07.05.19 відряджався в м. Київ до ДК «Укроборонпром».

Згідно листа - відповіді від 05.06.2019 №ІЮР 8-4815 ДК «Укроборонпром» системою контролю та управління доступом не зафіксовано факти перебування ОСОБА_1 в будівлі ДК «Укроборонпром» за адресою: вул. Дегтярівська, 36, м. Київ у період з 06.05.2019 по 07.05.2019. Дії Апелянта свідчили про ознаки підробки офіційних документів (звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт). Крім того, він використав цей завідомо підроблений документ.

Таким чином, апелянт вчинив 06.05.2019 року одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що виявилось у невиконанні наказу директора підприємства про відрядження до ДК «Укроборонпром» та призвело до безпідставної виплати йому добових на відрядження і списання пального.

Відповідно до «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року N 336, у Розділі «Завдання та обов`язки» у посадових інструкціях наведено типові професійні завдання, обов`язки та повноваження для певної посади, посилання на галузь необхідних знань. А також, зазначено, що Розділ "Завдання та обов`язки" характеризує зміст діяльності працівника.

Тобто, офіційної вказівки на те, що в посадовій інструкції працівника в обов`язковому порядку має бути висвітлено питання про відрядження працівника в чинному законодавстві немає. Апелянт протягом 2018-2019 років перебував у відрядженнях 52 рази, не оспорюючи правомірність жодного наказу «Про відрядження» директора підприємства. А відтак апелянт, накази директора підприємства про відрядження відносив до своїх посадових обов`язків та завдань.

Так, у посадовій інструкції директора з економіки ДП «Новатор», у розділі 7, пункті 7.1.1. зазначається, що заступник безпосередньо підпорядковується директору підприємства. Отже, виконання наказів директора є трудовим обов`язком позивача. Згідно наказу №72 від 07.03.19 «Про регламент роботи в II кварталі 2019 року» на підприємстві було введено 4-х денний робочий тиждень з неробочими днями 2, 6, 7, 8 травня 2019 року для всіх категорій працівників. Проте, у п.2, зазначеного вище наказу, вказується про можливий вихід на роботу при виробничій необхідності у неробочі дні на підставі затверджених директором підприємства списків. Водночас, апелянт згідно табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітку 2 та 3 травня 2019 року перебував на робочому місці та виконував трудові обов`язки, відтак, мав об`єктивну можливість переоформити наказ про відрядження в разі необхідності, але не зробив цього.

Крім того, відрядження особи ( ОСОБА_3 ) за усною вказівкою не передбачено чинним законодавством України, зокрема Інструкцією №59 та свідчить про грубе невиконання апелянтом наказу директора підприємства про відрядження, а саме про грубе порушення трудових обов`язків апелянтом.

Крім того, порушення трудових обов`язків апелянтом є особливо грубим, оскільки його дії містять ознаки злочину, передбаченого ст. 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службового становища), а також ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів).

Так, ОСОБА_1 отримав грошові кошти на службове відрядження у період часу з 6 по 7 травня 2019 року у м. Київ до ДК «Укроборонпром» для вирішення планово-економічних питань, участі в нараді та передачі документів, ввівши в оману в.о. директора ДП «Новатор». Згідно листка №ІЮР 2.2-2478 від 25.03.20 ДК «Укроборонпром» не було заплановано жодної наради у приміщенні Концерну з представниками ДП «Новатор», у тому числі із ОСОБА_1 та не надсилалися листи - запрошення з офіційних поштових адрес Концерну до ДП «Новатор» чи його окремих працівників з метою відвідування Концерну. Заздалегідь усвідомлюючи, що не матиме наміру здійснювати виїзд у службове відрядження до ДК «Укроборонпром», що у місті Київ, та повертати грошові кошти, які були йому виділені, апелянт умисно, незаконно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, привласнив на свою користь грошові кошти, які перебували у його віданні, та розпорядився ними на свій розсуд.

Також на посвідченні про відрядження, що виписане на ім`я ОСОБА_1 , стоять відмітки про прибуття та вибуття з пункту призначення 06.05.2020 року з підписом та відтиском печатки ДК «Укроборонпром», хоча ОСОБА_1 того дня в ДК «Укроборонпром» не було. Даний факт підтверджується даними електронної системи контролю та управління доступом Концерну, відвідування вказаної особи в бюро перепусток також не зафіксовано, та сам апелянт у тексті позовної заяви, апеляційної скарги та судових засіданнях визнав, що у відрядження не їздив.

Наказом ДП «Новатор» №193 від 11.06.2019 призначено проведення службової перевірки, а не службового розслідування як зазначає апелянт. В ході проведеної перевірки комісія встановила вчинення ОСОБА_1 6 травня 2019 року одноразового грубого порушення трудових обов`язків, що виявилось у невиконанні наказу директора підприємства про відрядження до ДК «Укроборонпром» та призвело до безпідставної виплати йому добових на відрядження і списання пального на суму 2913,06 грн.

Чітко сформульоване одноразове грубе порушення міститься у резолютивній частині наказу №1048-ВК від 17.10.2019 «Про припинення трудового договору», а саме: «У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 6 травня 2019 року вчинив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що виявилось у невиконанні наказу директора підприємства про відрядження до ДК, «Укроборонпром» та призвело до безпідставної виплати йому добових на відрядження і списання пального на суму 2913,06 грн.».

Апелянт від підпису про ознайомлення із наказом про його звільнення відмовився в присутності ОСОБА_6 - заступника директора з безпеки, ОСОБА_7 - помічника директора по роботі з персоналом, ОСОБА_8 - начальника відділу по роботі з персоналом, що зафіксовано у відповідному акті від 17 жовтня 2019 року.

Крім того, у п. 7.3. Статуту заступників директора вказується, що у разі тимчасової відсутності керівника підприємства його функції виконує працівник підприємства, призначений наказом керівника підприємства.

У зв`язку з цим наказом № 369 від 16.10.2019 на період відрядження директора ДП «Новатор» 17-18 жовтня 2019 року помічнику директора по роботі з персоналом ОСОБА_7 було надано право підпису наказів по особовому складу та документів, пов`язаних із кадровою діяльністю підприємства.

Отже, видання наказу №369 від 16.10.2019 директором підприємства «Щодо надання права підпису наказів з особового складу» є законним і обґрунтованим та не суперечить нормам Статуту ДП «Новатор» та чинному законодавству України. І як наслідок законним є підписання наказу №1048-ВК від 17.10.2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » помічником директора по роботі з персоналом ОСОБА_7 та інших наказів з особового складу, документів, пов`язаних з кадровою діяльністю підприємства в період 17-18 жовтня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до змісту статей 12, 13 ЦПК України одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством України.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18).

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Грубість порушення трудових обов`язків характеризується характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, але у будь-якому разі не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у працівника письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 11.06.2019 року наказом ДП «Новатор» №193 призначено проведення службової перевірки з метою об`єктивної перевірки фактів та з`ясування всіх обставин щодо можливого порушення трудового законодавства заступником директора з економіки ДП «Новатор» ОСОБА_1 в частині прогулів без поважних причин (а. с. 34).

Актом проведеної службової перевірки 12.06.2019 встановлено, що ОСОБА_1 з 6 по 7 травня 2019 року знаходився на робочому місці та брав участь у нарадах, що підтверджується протоколами №83 від 06.05.2019, №85 від 07.05.2019 (а. с. 35-38). Разом з тим, згідно наказу по підприємству від 02.05.2019 року №300 ОСОБА_1 в період з 06.05.2019 року по 07.05.2019 року відряджався в м. Київ до ДК «Укроборонпром» (а. с. 11).

Згідно листа-відповіді від 05.06.2019 року №UOР 8-4815 ДК «Укроборонпром», системою контролю та управління доступом не зафіксовано факти перебування ОСОБА_1 в будівлі ДК «Укроборонпром» за адресою: вул. Дегтярівська, 36, м. Київ у період з 06.05.2019 року по 07.05.2019 року (а. с. 69-70).

Керівником підприємства видано наказ №199 від 13.06.2019 року «Про надання письмового пояснення» (а. с. 39).

13.06.2019 року позивач письмово підтвердив, що 06.05.2019 року дійсно був на підприємстві. Для доставки документів до ДК «Укроборонпром» він відправив провідного інженера відділу праці ОСОБА_3 , якому і віддав добові за відрядження (а. с. 40).

13.06.2019 року за №041/1780 до ДК «Укроборонпром» направлено лист на погодження звільнення з посади позивача на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України (а. с. 41).

20.06.2019 відповідачем отримано лист №UOР 6.2-5247, в якому ДК «Укроборонпром» погоджує звільнення з посади позивача (а. с. 42).

Наказом ДП «Новатор» №369 від 16 жовтня 2019 року помічнику директора по роботі з персоналом ОСОБА_7 надано право підпису наказів з особового складу та документів, пов`язаних з кадровою діяльністю підприємства (а. с. 45).

У зв`язку з тим, що позивач по справі перебував на лікарняному з 03.06.2019 по 16.10.2019 включно, він був звільнений 17.10.2019 року у зв`язку із вчиненням одноразового грубого порушення трудових обов`язків, згідно наказу ДП «Новатор» №1048-ВК від 17 жовтня 2019 року (а. с. 43).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 було проведено відповідно до вимог п. 1 ст. 41 КЗпП України.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта щодо тривалого розгляду судом справи, не зазначення у судовому рішенні змісту пояснення сторін, вказівки на докази, що витребовувались судом, не надання жодної правової оцінки доказам по справі, наданих позивачем та його представником, а також стороною відповідача ДП «Новатор», що свідчить про неповноту судового слідства, не є підставою для скасування рішення суду. Викладені в рішенні суду обставини справи та докази, на які послався суд, спростовують зазначене посилання і не свідчать про обґрунтованість позову.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта щодо зазначення судом невірного номеру справи та оскаржуваного наказу. Викладений зміст наказу підтверджує, що суд досліджував саме оскаржуваний наказ. Зазначені описки можуть бути виправлені судом, що постановив рішення.

Твердження ОСОБА_1 , що у відповідності до розділу 2 «Завдання та обов`язки» були чітко встановлені 15 таких завдань та обов`язків, до яких не відноситься завдання, поставлене йому до виконання в.о. директора ОСОБА_5 у Наказі №300 від 02.05.2019 «Про направлення у відрядження» - вирішення планово-економічних питань, є необґрунтованим. У посадових інструкціях наведено типові професійні завдання, обов`язки та повноваження для певної посади, посилання на галузь необхідних знань. Розділ «Завдання та обов`язки» характеризує зміст діяльності працівника. ОСОБА_1 неодноразово вибував у відрядження і наказ про направлення його у відрядження не оскаржував. І з цих підстав відмова працівника - заступника директора з економіки, виконати наказ керівника підприємства про направлення у відрядження для вирішення планово-економічних питань судом першої інстанції правомірно розцінена як одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Аргументи апеляційної скарги, що погодити в письмовому вигляді заміну відряджуваної особи не було можливості, оскільки на ДП «Новатор» були вихідні дні, а директор ОСОБА_10 перебував у відпустці, однак, про таке заміщення був проінформований та не заперечував проти цього, що підтверджується фактом відправки в той день службового автомобіля у м. Київ та допущення позивача до роботи як 6 травня 2019 року, так і на наступний робочий день - 7 травня 2019 року, що підтверджується протоколами виробничих нарад, інформацією про допуск на підприємство через прохідну та таке інше, є необґрунтованим. Обов`язки директора в зазначений період виконувала інша особа, крім того письмові документи підтверджують, що саме позивач вибував у відрядження.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що адміністрацією заводу порушено вимоги чинного трудового законодавства при проведенні службового розслідування 6-7 травня 2019 року, оскільки з наказу №193 від 11.06.2019 «Про проведення службової перевірки» та Акту службової перевірки від 12.06.2019 вбачається, що відповідач проводив перевірку не лише по факту нібито порушення позивачем трудових обов`язків 6-7 травня 2019 року, але і за попередні періоди, тому характер вчинених позивачем правопорушень носив систематичний характер, що виключає будь-яку можливість звільнення його з посади на підставі ст. 41 КЗпП України. Крім того, на думку апелянта комісією за підсумками перевірки було прийнято рішення рекомендувати дирекції застосувати до позивача заходи, передбачені ст. 147 КЗпП України, а саме догану. Між тим, акт, на який посилається апелянт, не містить посилання на рекомендацію комісії про застосування до ОСОБА_1 догани (а. с. 35-38).

Посилання у скарзі на те, що службова перевірка ДП «Новатор» стосовно обставин, що мали місце 6-7 травня 2019 року, була розпочата лише 11 червня 2019 року, тобто з порушенням строку притягнення до відповідальності, є необґрунтованим і не відповідає законодавству.

Аргументи апеляційної скарги, що адміністрацією заводу порушено вимоги чинного трудового законодавства України при проведенні процедури погодження звільнення заступника директора ДП «Новатор» ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України, є необґрунтованими та суперечить матеріалам справи, що регламентують отримання такого погодження.

Такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, є посилання у скарзі на те, що наказ №1048-ВК від 17 жовтня 2019 року «Про припинення трудового договору» на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України підписаний «Пом. директора по роботі з персоналом», тоді як обов`язки директора ДП «Новатор» по вивільненню працівників були покладені на заступника директора ОСОБА_5 , який і мав провести звільнення позивача.

Так, наказом № 369 від 16.10.2019 на період відрядження директора ДП «Новатор» 17-18 жовтня 2019 року помічнику директора по роботі з персоналом ОСОБА_7 було надано право підпису наказів з особового складу та документів, пов`язаних із кадровою діяльністю підприємства. Видання наказу №369 від 16.10.2019 директором підприємства «Щодо надання права підпису наказів з особового складу» є законним і обґрунтованим та не суперечить нормам Статуту ДП «Новатор» та чинного законодавства України. Зазначений наказ не оскаржений і не скасований і як наслідок законним є підписання наказу №1048-ВК від 17.10.2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » помічником директора по роботі з персоналом ОСОБА_7 та інших наказів з особового складу, документів, пов`язаних з кадровою діяльністю підприємства в період 17-18 жовтня 2019 року.

Посилання ОСОБА_1 , що в матеріалах справи є наказ №72 від 7 березня 2019 року, підписаний позивачем як виконуючим обов`язки директора ДП «Новатор», яким встановлено, що 2, 6, 7 та 8 травня 2019 року для всіх категорій працівників підприємства є вихідними днями, якому суд не дав жодної оцінки, на висновки суду не впливає. Згідно вищенаведеного наказу «Про регламент роботи в II кварталі 2019 року» на підприємстві було введено 4-х денний робочий тиждень з неробочими днями 2, 6, 7, 8 травня 2019 року для всіх категорій працівників. Проте, у п.2, зазначеного вище наказу, вказується про можливий вихід на роботу при виробничій необхідності у неробочі дні на підставі затверджених директором підприємства списків. Водночас, апелянт згідно табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітку 2 та 3 травня 2019 року перебував на робочому місці та виконував трудові обов`язки, відтак, мав об`єктивну можливість переоформити наказ про відрядження в разі необхідності, але не зробив цього.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що невиконання ним наказу керівника підприємства про його відрядження не може визнаватись грубим порушенням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції установив факт невиконання ОСОБА_1 обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених фактичних обставин справи та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, та дійшов до правомірного висновку, що зазначені дії є грубим порушенням трудових обов`язків.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали щодо дій свідка ОСОБА_3 , допитаного в судовому засіданні, Хмельницький апеляційний суд залишив без розгляду, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись до правоохоронних органів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк