Справа № 444/2129/19 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3170/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ПП «Рома» - Гелемей Ю.М., Мариняка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Рома» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РОМА», третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПП «РОМА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 29 січня 2019 року о 09 год. 30 хв. на автодорозі Львів Краковець (17 км + 900 м.), водій ПП «РОМА» ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «MERСEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 26 березня 2019 року постановою Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/538/19, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «РОМА» забезпечена полісом №AM/5879308 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК«ПЗУ Україна»), з лімітом відповідальності за завдану матеріальну шкоду 100 000,00 грн.

Жодних взаєморозрахунків між учасниками даної цивільної справи, з приводу даної пригоди, не проводилося.

Транспортний засіб марки «PEUGEOT 4007», номерний знак НОМЕР_2 за договором добровільного страхування КАСКО застрахований не був.

02 травня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провели виплату страхового відшкодування в сумі 99 662,05 гривень.

Згідно звіту №SOS_-979 про оцінку вартості збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виготовленого на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 становить 299 749,79 гривень.

Розмір матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 113 001,23 грн.

Позивачем фактично понесено витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 в сумі 187 820,75? грн.

Зазначає, що оскільки станом на час ДТП водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із Приватним підприємством «РОМА» та виконував трудові обов`язки, керуючи транспортним засобом підприємства марки «MERСEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_1 , то шкоду, заподіяну з його вини має відшкодувати роботодавець, а саме Приватне підприємство «РОМА» .

А тому підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 88158,70 грн. (187 820,75 грн. заподіяної шкоди 99 662,05 грн. страхового відшкодування).

Крім того, зазначає, що стягненню підлягає і моральна шкода, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_3 , позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виражається пошкодженням належного майна та стресовою ситуацією, що виникла.

Зазначає, що у зв`язку із ДТП стягувач зазнала тривалих душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, що призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових матеріальних затрат.

Моральні переживання полягають у тому, що відповідач не виявив наміру в добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки, у зв`язку із клопотами, які виникли після ДТП, оскільки за кермом автомобіля пошкодженого під час ДТП перебував син позивачки, а також звернення в страхову компанію, пошуки запасних частин для ремонту автомобіля, судові спори, та ін. викликають роздратованість, порушення сну та впливають на нервову систему, що є беззаперечним фактором заподіяння моральної шкоди.

Вважає, що її сім`я протягом тривалого часу, а саме чотирьох місяців, втратила можливість вільно пересуватися у зв`язку із пошкодженням належного автомобіля.

Відтак, на дорогу з дому до місяця праці позивачка та її сім`я змушені були користуватися послугами громадського транспорту або витрачати кошти на таксі.

Також, відсутність протягом вказаного часу власного автомобіля створили труднощі у догляді за батьками позивачки, які є особами похилого віку ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та проживають у місті Яворові, Яворівського району Львівської області.

Зазначає, що вищевикладене свідчить про те, що в результаті ДТП вона зазнала глибоких моральних страждань, що являє собою заподіяння моральної шкоди та просить стягнути з ПП «РОМА» відшкодування у розмірі 10 000 грн.

Також просила стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору за подачу позову 1650,00 грн. та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08 липня 2021 року задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМА» на користь ОСОБА_1 - 88158 грн. 70 коп. заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМА» на користь ОСОБА_1 - 5000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМА» на користь ОСОБА_1 - 2847 грн. 30 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Приватного підприємства «РОМА» на користь ОСОБА_1 - 1566 грн. 02 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило Приватне підприємство «Рома».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що встановлюючи фактично понесені витрати позивача, мотивувальна частина рішення не містить посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Посилається на те, що суд першої інстанції не застосував постанову Правління НБУ № 148 від 29 грудня 2017 року та наказ Фонду Державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Посилається на те, що калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПП «Рома» - Гелемей Ю.М., Мариняк В.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 , 29 січня 2019 року, о 09 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Краковець 17 км+900 м., керуючи т.з. марки «MERSEDES BENZ SPRINTER», н.з. НОМЕР_1 , не оцінив дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 4007», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім цього, згідно звіту №SOS_-979 про оцінку вартості збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виготовленого на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 , становить 299 749,79 грн.

Розмір матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 113 001,23 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Із положень частини 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Оскільки станом на час дорожньо транспортної пригоди водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із Приватним підприємством «РОМА» та виконував трудові обов`язки, керуючи транспортним засобом підприємства марки «MERСEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_1 , то шкоду, заподіяну з його вини має відшкодувати роботодавець, а саме Приватне підприємство «РОМА».

Частинами 1,2 ст. 22 Цивільного кодексу України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України, встановлено, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «РОМА» забезпечена полісом №AM/5879308 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК«ПЗУ Україна»), з лімітом відповідальності за завдану матеріальну шкоду 100 000,00 грн. Транспортний засіб марки «PEUGEOT 4007», номерний знак НОМЕР_2 за договором добровільного страхування КАСКО застрахований не був.

02 травня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провели виплату страхового відшкодування в сумі 99 662,05 грн.

Згідно звіту №SOS_-979 про оцінку вартості збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виготовленого на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 становить 299 749,79 грн.

Розмір матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 113 001,23 грн.

Позивачем фактично понесено витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «PEUGEOT 4007» номерний знак НОМЕР_2 в сумі 187 820,75? грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи документами (а.с. 26-36)

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди є в повному обсязі обґрунтованою, тому з Приватного підприємства «РОМА» підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 88158,70 грн. (187 820,75 грн. заподіяної шкоди 99 662,05 грн. страхового відшкодування).

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Будь-яких доказів, які б свідчили про завдання шкоди внаслідок непереборної сили або ж умислу потерпілого, відповідач суду не надав.

Отже внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Крім цього, судом першої інстанції враховано, що вина водія ПП "РОМА" ОСОБА_3 доведена також постановою Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року, яка набрала законної сили 09 квітня 2019 року.

В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Внаслідок протиправної поведінки позивачці була завдана моральна шкода, яку вона оцінила в 10000 гривень. Вона полягає у душевних стражданнях, переживаннях та стресових моментах, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням свого майна, а саме транспортного засобу.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивачки, які викликані наслідками ДТП.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 29 січня 2019 року, ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірності поведінки ОСОБА_3 , яка встановлена постановою суду, відбулися вимушені зміни у її житті через неможливість користування власним транспортним засобом.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, оскільки суд першої інстанції при її визначенні виходив з принципу розумності та справедливості.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рома» залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.