провадження №2/279/171/21
Справа № 279/5035/20
Р І Ш Е Н Н Я
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
судді Коваленко В.П.
секретаря Петрук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за продане спільне майно подружжя та витрачених коштів за отриману правову допомогу,
ВСТАНОВИВ:
В судове засідання позивачка надала заяву заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідач також надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі , не заперечив щодо їх задоволення.
Згідно вимог ст.200ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Матеріалами справи встановлено, що з 25.07.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 03.07.2020 року шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі, 02.01.2019 року , сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки " Фольксваген Пассат", 2003 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім"я відповідача ОСОБА_2 та зареєстрований за ним по теперішній час. Однак , позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що вказаний автомобіль відповідач ОСОБА_2 , без її згоди, продав невідомій особі без зняття його з реєстрації за невідому суму коштів.
Відповідно до витягу із сайту оголошень «Авторинок на RST авто базар України», ринкова вартість автомобіля марки " Фольксваген Пассат", 2003 року випуску в середньому складає - 198,600грн. ( а.с.5-6, 12, 13)
Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11).
Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний сторонами за спільно зароблені грошові кошти в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст.60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя.
Судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобілю, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивача, на даний час автомобіль перебуває у власності іншої особи, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було. Клопотань про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення ринкової вартості спірного автомобіля сторони не заявляли. Більш того, в судове засідання відповідач подав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору по справі у розмірі 993гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України , суд -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 993 ( дев"ятсот дев"яносто три) гривні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000 ( одна тисяча ) гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.П. Коваленко