Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 182/6290/13-ц

провадження № 61-18168 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 773134/ФЛ, за умовами якого остання отримала кредит на придбання у власність нерухомого майна - будинку, у сумі 61 080 дол. США строком до 12 лютого 2031 року зі сплатою 12,69 % річних у валюті кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 поручається перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, які можуть виникнути у майбутньому.

У порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, поручителем за яким є ОСОБА_2 , у результаті чого станом на 27 травня 2013 року заборгованість позичальника перед банком склала 851 361,29 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку та вирішити питання стосовно відшкодування судових витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № 773134/ФЛ у сумі 340 106,22 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року задоволено.

Скасовано заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № 773134/ФЛ у сумі 96 711,27 дол. США, що в еквіваленті складає 773 013,18 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено факт неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 , а також поручителем ОСОБА_2 , що у свою чергу надало право банку вимагати від відповідачів, як солідарних боржників, дострокового повернення частини позики, сплати процентів та пені.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постанова апеляційного суду молитовна тим, що банком не було належним чином доведено своїх вимог до поручителя ОСОБА_2 , оскільки документи на підтвердження наявності підстав для стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості саме поручителя, так і не були надані суду, незважаючи на відповідну вимогу суду.

Оскільки вирішення питання про стягнення заборгованості з поручителя за кредитом без дослідження вказаних доказів є неможливим, а рішення в такому випадку ґрунтувалося б на припущеннях, суд апеляційної інстанції прийшов висновку про відсутність можливості задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 182/6290/13-ц із Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2020 року замінено позивача - ПАТ «КБ «Надра» правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, суд апеляційної інстанції фактично позбавив позивача можливості брати участь у розгляді справи, надати додаткові докази у справі, зокрема, витребувані ухвалою апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, що в свою чергу призвело до неповного їх дослідження та ухвалення незаконного рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 773134/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 61 080 дол. США для придбання нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , на строк до 12 лютого 2031 року зі сплатою 12,69 % на рік у валюті кредиту.

Згідно з пунктом 3.3.3. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту на рахунок щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сума щомісячного платежу погоджена сторонами у розмірі 689,08 дол. США.

Пунктом 7.3. кредитного договору встановлено, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлено тривалістю у 10 років.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 22 лютого 2008 року, відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником ОСОБА_1 перед банком за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 5.3. вищевказаного договору визначено, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору.

У порушення вищевикладеного та взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого заборгованість позичальника перед банком станом на 27 травня 2013 року склала 851 361,29 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 60 272,70 дол. США, що в еквіваленті складає 481 759,69 грн, заборгованість за відсотками - 35 438,57 дол. США, що в еквіваленті складає 283 260,49 грн, заборгованість по пені - 4 694,09 дол. США, що в еквіваленті складає 37 519,86 грн, заборгованість зі штрафів - 6 108,00 дол. США, що в еквіваленті складає 48 821,24 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 29 серпня 2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимим доказами наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості саме поручителя.

Судом апеляційної інстанції враховано, що для повного та всебічного розгляду справи відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року зобов`язано банк надати письмові докази, а саме: детальний щомісячний розрахунок заборгованості по кредитному договору від 22 лютого 2008 року № 773134/ФЛ, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (із зазначенням періоду та сум нарахованої заборгованості по кожній її складовій окремо, та сум, внесених на виконання договору з зазначенням відомостей щодо зарахування конкретних сум на погашення конкретних платежів); витяг з рахунку щодо руху коштів по вказаному кредитному договору; інформацію щодо дати направлення досудових вимог про погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № 773134/ФЛ станом на 27 березня 2013 року у сумі 851 361,29 грн на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та, за наявності, відомості про їх вручення; інформацію про те, чи визначена заборгованість, яка зазначена у досудовій вимозі про погашення заборгованості по кредитному договору від 22 лютого 2008 року № 773134/ФЛ станом на 27 березня 2013 року у сумі 851 361,29 грн, з урахуванням лише простроченої заборгованості чи з урахуванням дострокового повернення кредиту.

Позивачем зазначену ухвалу не виконано, витребувані докази суду не надано, тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що банк не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 та не надав суду доказів на їх підтвердження, що позбавило апеляційний суд можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалу апеляційного суду про витребування доказів від 10 квітня 2019 року банк отримав лише 25 травня 2019 року, тобто, за межами визначеного судом строку для надання доказів до 15 травня 2019 року, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки з відповідним клопотанням про продовження строку для надання доказів позивач до суду апеляційної інстанції не звертався та не зазначав про підстави неможливості надання витребуваних судом доказів, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про розгляд справи у частині пред`явлених банком вимог до поручителя за наявними у ній письмовими доказами. Крім того, будучи належним чином повідомленим про час і розгляд справи в суді апеляційної інстанції на 24 липня 2019 року, позивач мав достатньо часу для надання доказів на підтвердження своїх позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 .

Посилання касаційної скарги ПАТ «КБ «Надра» про безпідставну відмову суду апеляційної інстанції у проведенні судового засідання 24 липня 2019 року у режимі відеоконференції спростовуються тим, що у ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року зазначено, що клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло до суду 22 липня 2019 року, тобто менше ніж за п`ять днів до визначеної дати судового засідання. Крім того, прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду, а адвокатом Гапановичем С. В. не надано жодних належних доказів щодо неможливості його прибуття в судове засідання до Дніпровського апеляційного суду для реалізації ним своїх процесуальних прав. Також до клопотання не додано підтвердження направлення копії клопотання учасникам справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив вказане клопотання без задоволення, оскільки воно було подане з порушенням вимог частини другої статті 212 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з яким погоджується й суд касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 за недоведеністю.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович