У Х В А Л А

16.11.2021 м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М., розглянувши питання можливості відкриття окреме провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-заявниця, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського районного суду м.Харкова із заявою, в порядку окремого провадження, у якій прохає встановити факт належності її матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю, виданого 23.12.2002 року Балаклійською районною державною адміністрацією, серія НОМЕР_1 на земельну ділянку загальною площею 1.7900 гектарів, яка розташована на території Протопопівської селищної ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер :04:000:001, що виданий на ім`я « ОСОБА_2 ».

В обґрунтування заяви заявниця зазначає, що після смерті її матері, ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Протопопівської селищної ради Балаклійського району Харківської області. Разом з цим, вона, як єдиний спадкоємець, позбавлена можливості оформити свої права на спадщину, оскільки у державному акті на право приватної власності земельну ділянку не вірно зазначено по батькові її матір, а саме « ОСОБА_3 ». У зв`язку з чим, приватним нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі№ 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19,від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як вбачається з доданих до заяви документів, а саме постанови державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 01.09.2021, 29.01.2021 за заявою ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , заведена спадкова справа № 120. Спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 надано до нотаріальної контори Державний акт на право приватної власності на землю І-ХР №100242, виданий Балаклійською райдержадміністрацією 23.12.2002, у якому власником зазначено « ОСОБА_4 », але спадкодавець по батьків « ОСОБА_5 ». Крім того, при правовому аналізу заповіту ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Протопопівської сільської ради Балакліївського району Харківської області 29.09.2011 за реєстром №128, відсутній час складання заповіту. Разом з цим, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селещних, міських Рад народних депутатів України, наказ від 25.08.1994 №22/5, яка діяла на час посвідчення заповіту, пунктом 33 передбачено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. З огляду на зазначене, державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою : Харківська область, Балаклійський район, Протопопівська сільська рада, після її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, державним нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері з двох підстав: не правильного зазначення у правовстановлюючому документі по батькові її матері, як власниці земельної ділянки та відсутності у заповіті часу його складання.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що виникнення права у заявниці на спадкування не тільки залежить від встановлення факту належності її матері, як спадкодавцю, правовстановлюючого документу на спадкове майно-земельну ділянку, а також у доведенні заявницею наявності у неї права на спадкове майно, що є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

Отже, із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення, вбачається спір про право, що є підставою для відмови у відкритті окремого провадження у даній справі.

Разом з цим, заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою про встановлення зазначених фактів та визнання права власності на спадкове майно із використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження до інших спадкоємців які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, належним відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування, що також узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування».

Керуючись ст. ст.260,293,315 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У відкритті окремого провадження за заявою за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лисиченко