ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/918/21 Справа № 185/3808/20 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив те, що ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків завідуючої складом у філії ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», уклавши договір про повну матеріальну відповідальність, допустила виникнення нестачі у сумі 71 120 грн 45 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" у відшкодування матеріальної шкоди 10 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В своїй апеляційній скарзі ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням директора філії ВАТ «Павлоградвугілля» «Павлоградське управління по матеріально-технічному постачанню» № 41-К від 16 лютого 2007 року ОСОБА_1 прийнято на посаду комірника центральної бази.

21 січня 2008 року розпорядженням № 00022-к ОСОБА_1 переведено на посаду завідуючої центральним складом Центральної бази департаменту управління складами.

03 січня 2017 року між Філією «Павлоградське УМТП» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому роботодавцем на зберігання або для іншої мети. Дія цього договору поширюється на весь час роботи працівника за трудовим договором на Філії «Павлоградське УМТП» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

За умовами договору про повну матеріальну відповідальність роботодавець зобов`язується створити працівнику умови, необхідні для нормальної роботи з забезпеченням повного зберігання довірених йому роботодавцем матеріальних цінностей (пункт 2.1 договору).

У свою чергу працівник зобов`язується своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому на зберігання роботодавцем матеріальних цінностей (пункт 1.2 договору).

До посадових обов`язків завідуючого центральним складом ЦБ ДУС входить зокрема організація відпуску ТМЦ, оформлення накладних на внутрішнє переміщення матеріалів, організація приймання на склад ТМЦ, перевірка відповідності товарно-матеріальних цінностей, що приймаються, супроводжувальним документам, забезпечення обліку товарно-матеріальних цінностей, дотримання правил оформлення складських операцій, первинних приходно-витратних документів.

28 вересня 2018 року наказом №500 в.о. директора філії «Павлоградське управління по матеріально-технічному постачанню» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» завідуючій центрального складу ЦБ ДУС ОСОБА_1 оголошено догану за допущені порушення посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність, крім того ОСОБА_1 позбавлено премії у розмірі 100% за вересень 2018 року.

Відповідно до наказу встановлено, що у вересні 2018 року виявлено невідповідність кількості товарно-матеріальних цінностей, що відпускалися зі складу, відомостям, зазначеним у накладних на внутрішнє переміщення № , , .

20 травня 2019 року наказом № 259 директора філії «Павлоградське управління по матеріально-технічному постачанню» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було призначено комісію для проведення інвентаризації ТМЦ по складу № 1002 ЦБ департаменту з управління складами у зв`язку зі зміною матеріально відповідальної особи.

За результатами інвентаризації було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 59 267 грн 04 коп без ПДВ, 1853 грн 41 коп - ПДВ.

Згідно наказу № 365 від 09 липня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами інвентаризації ТМЦ виявлена недостача на суму 88 413 грн 58 коп, з них недостачу зараховано як пересортицю на суму 29 146 грн 54 коп.

Таким чином, загальна сума недостачі складає: 88 413,58 - 29 146,54 = 59 267 грн 04 коп.

Встановлено, що 18 грудня 2019 року наказом № 565-к ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючої центрального складу ЦБ ДУС за власним бажанням.

Наказом № 365 від 09 липня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності встановлено, що відповідальними особами за облік, зберігання товарно-матеріальних цінностей на складі № 1002 U016 є завідуюча складом ЦБ ДУС ОСОБА_1 , старший комірник ЦБ ДУС ОСОБА_2 , старший комірник ЦБ ДУС ОСОБА_3 .

З тексту наказу встановлено, що старшим комірником ЦБ ДУС ОСОБА_2 та старшим комірником ЦБ ДУС ОСОБА_3 порушені п.1.3 договору про повну матеріальну відповідальність, згідно якого старший комірник ЦБ ДУС зобов`язаний вести облік, складати і надавати у встановлені строки звіти про рух та залишки переданих йому на зберігання роботодавцем матеріальних цінностей.

Крім того, старшими комірниками були порушені вимоги кваліфікаційної характеристики професії, згідно яких до обов`язків старшого комірника входить зберігання та видача зі складу матеріальних цінностей, перевірка відповідності цінностей супроводжувальним документам, забезпечення схоронності матеріальних цінностей, а також ведення звітної документації по їх переміщенню.

Таким чином, суд встановив, що окрім відповідача є інші матеріально відповідальні особи, які порушили трудові обов`язки і мають нести відповідальність по відшкодуванню заподіяної шкоди, однак позивачем не заявлено відповідних позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з роботодавцем договори про повну матеріальну відповідальність, наказом № 365 від 09 липня 2019 року їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, що призвело до виникнення нестачі товарно-матеріальних цінностей.

Ступінь вини кожного з працівників наказом не визначено, вид та межі матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однакові.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до положень ч.5 ст.135-3 Кодексу законів про працю України обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної нестачею, не може бути покладено лише на ОСОБА_1 , а тому необхідно визначити розмір шкоди, що може бути покладений на відповідача - 1/3 частку від загальної суми прямої дійсної шкоди - 59 267 грн 04 коп, що дорівнює: 59267,04 : 3 = 19 755 грн 68 коп.

Як передбачено ч.2 ст.137 Кодексу Законів про працю України, суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що нестача виникла внаслідок вчинення відповідачем злочинних дій з корисливою метою.

Зменшуючи розмір покриття шкоди, заподіяної відповідачем, до 10 000 грн, суд першої інстанції врахував те, що згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 23 червня 2020 року, ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, має захворювання опорно-рухового апарату і потребує лікування, що підтверджується випискою з медичної карти.

Колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог позивача, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

В своїй апеляційній скарзі апелянт не погоджується з розміром стягнутої з відповідача суми матеріальної шкоди, оскільки саме завідуючою складом ОСОБА_1 були прийняті на зберігання товарно-матеріальні цінності, недостача яких була виявлена та сума яких заявлена позивачем до стягнення. Крім того, апелянт вказує, що старші комірники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть нести матеріальну відповідальність, оскільки їх вина повністю відсутня.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав.

Статтею 3 КзпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Отже, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Переліку посад і робіт працівників, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність», що затверджений постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59), договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися з працівниками, які виконують роботи: з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях, холодильниках, харчоблоках, сховищах, заготовчих (приймальних) пунктах, товарних і товаро-перевалочних дільницях, камерах схову, коморах і гардеробах; з видачі (приймання) матеріальних цінностей особам, які перебувають у лікувально-профілактичних та санаторно-курортних установах, пансіонатах, кемпінгах, будинках відпочинку, готелях, гуртожитках, кімнатах відпочинку на транспорті, дитячих установах, спортивно-оздоровчих та туристських організаціях, піонерських таборах, а також пасажирам усіх видів транспорту; з екіпірування пасажирських судів, вагонів та літаків.

Також відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, комірник приймає на склад, зважує, зберігає і видає зі складу різні матеріальні цінності: паливо, сировину, напівфабрикати, готову продукцію, деталі, інструменти, речі, тощо. Перевіряє відповідність цінностей, які приймає, супровідним документам.

Оскільки робота комірника пов`язана з прийманням на склад, зберіганням та видачею зі складу матеріальних цінностей, з комірником може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 552/4860/16-ц (провадження № 61-20112св18).

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про те, що посади старшого комірника, які займали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не відносяться до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Крім того, як було встановлено та не заперечувалося самим апелянтом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з роботодавцем договори про повну матеріальну відповідальність.

Наказом № 365 від 09 липня 2019 року їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, що призвело до виникнення нестачі товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до ч.5 ст.135-3 Кодексу законів про працю України, розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що окрім відповідача є інші матеріально відповідальні особи, які порушили трудові обов`язки і мають нести відповідальність по відшкодуванню заподіяної шкоди, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому суд обгрунтовано встановив розмір шкоди, який може бути покладений на відповідача - 1/3 частку від загальної суми прямої дійсної шкоди - 59 267 грн 04 коп, що дорівнює: 59267,04 : 3 = 19 755 грн 68 коп.

Крім того, враховуючи пенсійний вік відповідача та наявність захворювання опорно-рухового апарату, а також відсутність відомостей про те, що нестача виникла внаслідок вчинення відповідачем злочинних дій з корисливою метою, колегія суддів вважає обгрунтованим застосуванням судом першої інстанції положення ч. 2 ст. 137 КзпП України та зменшення розміру покриття шкоди, заподіяної відповідачем, до 10 000,00 грн.

Оскільки позивачем не було заявлено відповідних позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому суд першої інстанції вірно встановив суму, яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 рокув оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова