КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/1824/21

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Зінченко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов обгрунтовував тим, що 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було здійснено виконавчий напис № 2924, яким стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (правонаступника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») заборгованість, що виникла за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року, який був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року в розмірі 65 812 гривень 82 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 22 214 гривень 36 копійок; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 29 653 гривень 02 копійки; сума заборгованості за штрафними санкціями - 13 645 гривень 44 копійки; суми заборгованості за комісією - 0 гривень 00 копійок; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 гривень 00 копійок. Зазначений виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Київської області Валявському О.А., яким 28 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження №65302322. Позивач стверджує, що не отримував від відповідача письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Окрім того, заборгованість за Кредитним договором №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року вже була стягнута судом за виконавчим листом №2-629/13 від 22.05.2013 року в розмірі 39 013 гривень 97 копійок, яка була погашена 05 березня 2014 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження 40654309 від 26.03.2014 року та випискою по особовим рахунками по кредитному договору №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року.

Стягнення заборгованості здійснюється на підставі виконавчого напису №2924 від 29.08.2020 року виданого (вчиненого) приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Т.В. за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року, тобто після фактичного виконання рішення суду та всіх зобов`язань за договором. Отже, в ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відсутнє право на стягнення заборгованості за період з 23 червня 2020 по 20 серпня 2020 року за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати виконавчий напис № 2924, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 29 серпня 2020 року про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року в сумі 65 812,82 грн. за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано виконавчий напис №2924, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 29 серпня 2020 року про стягнення на користьТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» із ОСОБА_1 заборгованості, що виникла за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року в сумі 65 812 гривень 82 копійки, за період з 23 червня 2020 по 20 серпня 2020 року, таким що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 грн.00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн., а всього 20 908 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що суд першої інстанції помилково та передчасно встановив обставини щодо сплати позивачем суми за професійну правничу допомогу, а також самого розміру такої суми, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору, тобто фактичне понесення витрат на правову допомогу.

Вказував на те, що заявлені позивачем витрати на професійну допомогу не відповідають критеріям обґрунтованості, розумності та пропорційності. Сума витрат на професійну допомогу є завищеною щодо відповідача та неспівмірною зі складністю справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи товариство повідомлено належно, в апеляційній скарзі просило скаргу розглядати за відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 було укладено з ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник: ПАТ «Дельта Банк») кредитний договір №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року.

З метою стягнення заборгованості за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року з ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду про стягнення суми заборгованості та відсотків.

За результатами розгляду справи було видано виконавчий лист №2-629/13 від 22.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 39 013 гривень 97 копійок на користь ПАТ «Дельта Банк».

На підставі вказаного виконавчого листа старшим виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Колісником В.В. було відкрито виконавче провадження №40654309.

Вказане грошове зобов`язання позивачем було виконане в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження 40654309 від 26.03.2014 року.

Окрім того, листом №05-3311037 від 26.07.2016 року ПАТ «Дельта Банк», на запит позивача, надано виписку по особовому рахунку по кредитному договору №222/ПВ-06 укладеному 07.07.2006 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку по кредитному договору №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 , 05 березня 2014 року зобов`язання за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року виконані в повному обсязі, грошові кошти за сплату відсотків згідно кредитного договору №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року та грошові кошти за повернення кредиту за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року та виконавчим листом №2-629 від 22.05.2013 року прийняті банком та сплачені в повному обсязі.

Тобто, з 05 березня 2014 року в позивача припинились будь-які зобов`язання за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року, у зв`язку з його фактичним виконанням.

29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було здійснено виконавчий напис №2924, яким стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (правонаступника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») заборгованість, що виникла за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07 липня 2006 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року в розмірі 65 812 гривень 82 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 22 214 гривень 36 копійок; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 29 653 гривень 02 копійки; сума заборгованості за штрафними санкціями - 13 645 гривень 44 копійки; суми заборгованості за комісією - 0 гривень 00 копійок; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 гривень 00 копійок.

Зазначений виконавчий документ було пред`явлено ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до примусового виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Київської області Валявському Олександру Анатолійовичу, яким 28 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження №65302322.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджуютьбезспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку №296/5, а тому виконавчий напис №2924 вчинений 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Т.В. не підлягає виконанню, а заборгованість за кредитним договором №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року вже була стягнута судом за виконавчим листом №2-629/13 від 22.05.2013 року в розмірі 39 013 гривень 97 копійок, яка була погашена 05 березня 2014 року, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження 40654309 від 26.03.2014 року та випискою по особовим рахунками по Кредитному договору №222/ПВ-06 від 07.07.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, однак жодного доводу щодо незаконності рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не наводить.

Відтак, підстави для скасування рішення суду в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відсутні, оскільки апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що такі витрати фактично підтверджені та узгоджуються з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

До позовної заяви стороною позивача додано копію договору № 04/02/21 про надання правової допомоги від 12.04.2021 року, акт приймання-передачі виконаної роботи № 1 від 19 травня 2021 року до договору надання правової допомоги від 12.04.2021, згідно якого за виконано роботу Клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 20 000 грн., в тому числі: попередня консультація адвоката - 1 000,00 грн.; підготовка позовної заяви - 10 000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту - 2 000,00 грн.; представництво адвоката в суді (3 судових засідання) - 7 000,00 грн.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Стягнення витрат у визначеному стороною розмірі за зазначені в акті послуги, які фактично не були надані (представництво адвоката в суді - 3 судових засідання) суперечить критерію реальностітаких витрат.

Крім того, колегія суддів вважає, що визначений розмір витрат по підготовці позовної заяви у розмірі 10 000 грн. та підготовці адвокатського запиту у розмірі 2 000,00 грн. не відповідає критерію розумності та співмірності із складністю справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі - 20 000 грн. у суду першої інстанції не було.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, зокрема, щодо витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував заяву відповідача щодо необґрунтованості заявленого розміру витрат на правову допомогу.

За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн., що на думку апеляційного суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відшкодовуються лише витрати на правову допомогу, які документально підтверджені належними доказами щодо їх оплати, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. підлягає зміні, зменшенню розміру витрат на правову допомогу, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача до 3 500 грн.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції стороною позивача було подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, в якій позивач просив стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Заява обгрунтована тим, що у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції позивач поніс судові витрати в розмірі 9 000 грн., що складаються з: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги (1 год. витраченого часу адвоката) - 1 500 грн.; попередня консультація адвоката щодо поданої апеляційної скарги та визначення тактики захисту (1 год. витраченого часу адвоката) - 1 500 грн.; участь адвоката в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (2 год. витраченого часу адвоката) - 3 000 грн.; час витрачений адвокатом з метою прийняття участі в судовому засіданні, враховуючи віддаленість робочого місяця адвоката та місцезнаходження суду апеляційної інстанції (2 год. витраченого часу) - 3 000 грн.

На підтвердження вказаних витрат додав до заяви акт приймання-передачі виконаних робіт № 02 від 10.11.2021 року та квитанцію № 2 про отримання готівкових коштів від 10.11.2021 року.

Перевіривши доводи вказаної заяви та надавши оцінку доказам щодо наданих згідно акту послуг з правової допомоги, колегія суддів вважає, що деякі послуги не відносяться до правових послуг (час витрачений адвокатом з метою прийняття участі в судовому засіданні, враховуючи віддаленість робочого місяця адвоката та місцезнаходження суду апеляційної інстанції), а розмір витрат за надання таких послуг як ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, попередня консультація адвоката щодо поданої апеляційної скарги та визначення тактики захисту, участь адвоката в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (тривалість 20 хвилин) не є обгрунтованими та співмірними із наданими послугами.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., що на думку апеляційного суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. та загальної суми, що підлягає стягненню - 20 908,00 грн. змінити, стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн., а всього - 4 408,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий Судді: