РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 555/971/21

Провадження № 22-ц/4815/1333/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року (ухвалене у складі судді Мельничук Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05 червня 2000 року він з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05 червня 2000 року, серія НОМЕР_1 . За час спільного проживання у подружжя народилися донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що за останні кілька років сімейні відносини між подружжям значно погіршилися, внаслідок відсутності взаєморозуміння. Разом не проживають і шлюбні відносини фактичного припинилися, а тому подальше спільне проживання з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим, суперечить його інтересам та інтересам неповнолітнього сина внаслідок постійних сімейних чвар та непорозумінь. Посилаючись на зазначені обставини просить розірвати шлюб.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що зареєстрований 05 червня 2000 року Кам`янець-Подільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 212 розірвано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їх неповнолітньої дитини.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що на даний час в їхній з позивачем сім`ї склалася кризова ситуація, однак вона вважає, що між ними можливе подальше примирення. Зауважує, що у них від шлюбу є двоє дітей, які не можуть у повному обсязі сприйняти ситуацію, яка склалася. З її боку є бажання примиритися. Переконана, що час дозволить переосмислити її чоловіку ситуацію, що склалася. Стверджує, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки незважаючи на її клопотання про надання строку для примирення подружжя, суд відмовив у задоволенні такого клопотання.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 червня 2000 року Кам`янець-Подільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , актовий запис № 212, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05 червня 2000 року.

Від спільного сумісного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що протягом останніх декількох років його з відповідачкою сімейне життя не відповідає встановленим принципам поняття «подружжя». Вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинилися. На даний момент між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. У ОСОБА_2 власні суб`єктивні погляди на подружнє життя, будь-яких дій які б свідчили про її бажання повернутися до цінування та поваги сім`ї і стати на шлях виправлення, остання не робить. Він неодноразово намагався налагодити відносини, зберегти сім`ю, але зрозумівши, що це марні зусилля, він змушений звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Також висловлює позицію про недоцільність вжиття судом заходів щодо примирення подружжя.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Крім цього, ОСОБА_2 підтвердила свою позицію з даного приводу у своєму запереченні на відповідь позивача на даний відзив.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, прийшов до правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї сторін є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам передбаченого положеннями ЦПК строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком та застосовується судом виходячи з наявності у подружжя дітей, їх взаємин та інших обставини їхнього життя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 категорично заперечує щодо подальших шлюбних відносин з відповідачкою та наголошує на недоцільності вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, оскільки це буде суперечити його інтересам, адже він фактично створив іншу сім`ю. Дані обставини знаходять своє підтвердження, зокрема, у відзиві позивача на апеляційну скаргу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.