ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

заяву ОСОБА_1 щодо надання сторонам строку для примирення подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що в зареєстрованому шлюбі позивачка з відповідачем перебуває з 21.09.2018 року. Шлюб зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №566. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні стосунки між ними припинені з листопада 2020 року через різні погляди на сімейне життя, психологічне та фізичне насильство відповідача по відношенню до неї. Спільне господарство між ними не ведеться. Після припинення сімейних відносин їх донька залишилася проживати з позивачем. Спір про визначення місця проживання дитини та її виховання між ними відсутній. Просила шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 21.09.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №566, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

15.09.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 щодо надання сторонам строку для примирення подружжя, в якій він прохав надати сторонам 6 місяців на примирення.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви NN 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів... Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення..., держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Надання строку на примирення при розірванні шлюбу є правом, а не обов`язком суду (ВС/КЦС № 442/6319/16-ц від 30.05.2019).

З пояснень позивача вбачається, що примирення між сторонами неможливе, оскільки у позивача немає почуттів любові та поваги до відповідача, сторони вже тривалий час проживають окремо, а саме з листопада 2020 року.

Вчинення відповідачем з часу подачі позову заходів, направлених на збереження сім`ї не дали позитивних результатів, а у позивача відсутні наміри та бажання на поновлення шлюбу.

Надання строку для примирення в даній ситуації не відповідає моральним засадам суспільства, оскільки збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові. Фактичні обставини та позиція позивача з приводу заявленого клопотання свідчить про те, що примирення подружжя є неможливим.

Колегія суддів, звертає увагу, що справа розглядається у судовому порядку майже рік. Проте, сторони за цей час не знайшли згоди та порозуміння.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 щодо надання сторонам строку для примирення подружжя задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 щодо надання сторонам строку для примирення подружжя залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна