ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 2027/537/2012

провадження № 22-ц/790/757/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2012 року, у складі судді Омельченко Н.І., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 293 309,06 грн., та 2823,00 грн. судових витрат.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалось на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/1647/74/93920 від 18.10.2007 року відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 694 716,75 грн. на споживчі потреби на умовах визначених договором з кінцевим терміном повернення по 18.10.2027 року та сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13,75 % річних. (п.1.1, 1.2, 1.4). Вказує, що відповідачем порушено умови кредитного договору і станом на 12.12.2011 року вона має заборгованість за кредитом 251 098,20 грн., сума простроченої заборгованості за кредитом 5582,76 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами 11 727,06 грн.; нараховані відсотки за кредитом 2553,97 грн.; пені нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості 3 864,35 грн.; пені нарахованої за порушення строків повернення сплати відсотків за користування кредитом 24 065,48 грн. Загальна сума заборгованості відповідача складає 293 309,06 гривен.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль за кредитним договором № 014/1647/74/93920 від 18.10.2007року в сумі 293 309,06 грн. та судові витрати в сумі 2823,00 грн., а загалом 296 132,06 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2020 року заяву про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що умови договору не можуть підтверджувати сам факт отримання відповідачем в касі банку суми в розмірі 694 716, 75 грн., оскільки доказами отримання грошових коштів є первинні касові документи, зокрема заява на видачу готівки (на переказ коштів), видатковий касовий ордер та інші. В таких документах має бути підпис позичальника (відповідача), тому вважає, що суд помилково встановив, що відповідач отримав в банківській установі суму грошових коштів. Звертає увагу суду на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказує, що саме позивач має надати необхідні докази, аби встановити факт отримання відповідачем грошової суми. Зазначає, що про слухання справи належним чином не був повідомлений, не отримував позовну заяву із ухвалою про відкриття провадження, тому не мав можливості заявити про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції, тому заявляє про застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції. Крім того, звертає увагу суду на те, що договорів на продовження строків кредитування та дії кредитної картки не укладала. Вказує, що взагалі не зрозуміло яким чином суд розраховував суму стягнення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/1647/74/93920.

Згідно з умовами кредитного договору № 014/1647/74/93920 від 18.10.2007 року відповідач отримав грошові кошти у сумі 694 716,75гривень у кредит строком до 18 жовтня 2027 року зобов`язанням до 15 числа кожного місяця сплачувати частину суми отриманого кредиту, відсотки за користування кредитом згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та відсоткам.

Відповідно до п.10.1 Кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Позивач свої зобов`язання згідно з умомов договору виконав.

Відповідач в порушення умов договору станом на 13.12.2011р. допустив заборгованість за кредитом у сумі 251 098,20 гривень, сума простроченої заборгованості за кредитом 5582,76 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами 11 727,06 грн.; нараховані відсотки за кредитом 2553,97 грн.; пені нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості 3 864,35 грн.; пені нарахованої за порушення строків повернення сплати відсотків за користування кредитом 24 065,48 грн. Загальна сума заборгованості відповідача визначена позивачем у розмірі 293 309,06 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Безпідставними є доводи відповідача про недоведеність факту отримання в банківській установі кредитних грошових коштів колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/1647/74/93920 строком до 18.10.2027 року.

Згодом вносились зміни до кредитного договору № 014/1647/74/93920 від 18.10.2007 року шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 18.10.2007 року та додаткової угоди № 014/1647/74/93920/2 від 11.09.2009 року до кредитного договору № 014/1647/74/93920 від 18.10.2007 року.

Згідно п. 2.1 додаткової угоди № 014/1647/74/93920/2 від 11.09.2009 року сторони узгодили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 684 650,78 грн. (фактична заборгованість за сумою кредиту).

Пунктом 2.2 передбачено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 76 949,06 грн (заборгованість) , у тому числі: 3677,02 грн заборгованість з погашення суми кредиту; та 73 272,04 грн. заборгованість з погашення процентів (заборгованість по процентам).

За таких обставин, відсутні обставини вважати, що ОСОБА_1 не отримувала кредит в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Також, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає про суперечливість у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Дійсно у розрахунку суми заборгованості загальна сума заборгованості є меншою ніж сума складових заборгованості, між тим, вирішуючи справу в межах позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано визначив загальну суму стягнення, чим не порушив права ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 свого розрахунку заборгованості суду не надала, належними та допустимими доказами розмір заборгованості не спростувала.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилалась на те, що вона про слухання справи належним чином не була повідомлена, не отримувала позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 судові повістки направлялись з дотриманням вимог закону, копію ухвали про відкриття провадження отримувала (а.с. 14), тобто була обізнана про розгляд судом вказаної справи.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона не мала можливості заявити про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції також не приймаються судом до уваги, оскільки розмір заборгованості визначений в межах позовної давності.

Так, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до частин першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З тлумачення цієї норми статті 264 ЦК України слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16.

Із змісту додаткової угоди № 014/1647/74/93920/2 від 11.09.2009 року вбачається, що

відповідач визнала наявність у неї боргу перед позивачем в розмірі 684 650,78 грн., у зв`язку з чим позовна даність переривалась.

Відповідно до частин третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач звернувся до суду 18.01.2012 року, позовні вимоги про стягнення пені заявлені за один рік, отже підстави для застосування позовної давності відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2012 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова