Справа № 465/5813/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2225/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шандри М.М.

суддів Левика Я.А., Савуляка Р.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерійний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерійний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи (т. 3 а.с. 192), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 10.05.2012 та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10.05.2012 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідності до даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісією та іншими витратами згідно умов. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за договором, станом на 03.09.2018, в розмірі 89 482,68 грн., яка складається лише з нарахованих відсотків, пені та штрафів, а саме: 30 346,32 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 56 264 грн. 90 коп. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 237,27 грн. - штраф (процентна складова).

В подальшому позивачем зменшено позовні вимоги та заявлено про стягнення заборгованості в розмірі 24297,32 грн, з яких: 17848,04 грн заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 17848,04 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6449,28 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Зазначав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг із зазначенням персональних даних, адреси проживання, та іншої інформації необхідної для отримання кредитної картки. Підписавши таку заяву банк та відповідач приєдналися та зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, оскільки такі в сукупності складають Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторонами були обумовлені усі істотні умови. На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором банком подано розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростований, та виписки по руху коштів, з якого вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався наданими коштами (отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково погашав заборгованість).

Виходячи з наведеного, АТ КБ «Приватбанк» просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору.

18.10.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору № SAMDN8413 від 15.05.2012 недійсним, просив суд стягнути з відповідача безпідтавно отриманні кошти шляхом списання з зарплатної картки в розмірі 50 000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 2012 є споживачем фінансових послуг «Приват Банку». 10.05.2012 ним було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, однак не вибрав, шляхом проставлення відмітки у відповідній графі жодного із запропонованих фінансових послуг. Також не проставив відмітки, про отримання пам`ятки клієнта, яка би мала визначати умови кредитування , вид кредитної картки. Відтак, відсутні підстави вважати про наявність укладення кредитного договору, оскільки сторони не дійшли згоди істотних умов договору. Крім того, умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, не свідчить, що умови надання банківських послуг були укладені саме такого змісту, які позивач вважає узгодженими. Зазначав, що 04 травня 2016 в нього було здійснено крадіжку особистого майна, серед яких були картки «Приватбанку», зарплатна та кредитна, два мобільні телефони та договір, де було вказано його юридичні реквізити, про що ним було заявлено в поліцію, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження. В подальшому, невідома особа, в період часу з 04.05.2016 по 07.05.2016 здійснювала незаконний доступ до коштів «Приватбанку», а саме отримала на його ім`я в банкоматах готівкові кошти на загальну суму 23 400 грн, які банком трактовано як послуга «оплата частинами» та «миттєва розстрочка», а також проводила розрахунок за придбані товари в закладах торгівлі на суму 67 грн. Погашення вказаної заборгованості, здійснювалося неправомірно, шляхом списання банком коштів із його зарплатної картки. Враховуючи викладене, просив позов задоволити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 березня 2021 року в задоволенні первісного позову Акціонерного товариства комерійний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерійний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року стягнуто з Акціонерного товариства комерійний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату проведення експертизи в розмірі 14 709 грн 60 коп.

Додаткове рішення суду оскаржив АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що додаткове рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

На думку апелянта, відповідач ОСОБА_1 намагаючись уникнути відповідальності за невиконання умов кредитного договору, подав зустрічну позовну заяву й саме для визнання кредитного договору недійсним звернувся до експертної установи для надання висновку судового експерта. Тому, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, витрати за проведення експертизи має нести позивач за зустрічним позовом. Наголошує, що проведення експертизи було власним волевиявленням ОСОБА_1 , його ініціативою, а тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про стягнення витрат за проведення експертизи з Банку.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат за судову експертизу.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Отже, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що 25.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.05.2012 станом на 03.09.2018 у розмірі 89 482,68 грн, яка складається з нарахованих відсотків, пені та штрафів, а саме: 30 346,32 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 56 264 грн 90 коп. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 4 237,27 грн - штраф (процентна складова).

Відповідач позов Банку заперечив. Вказав, що заперечує проти стягнення заборгованості, оскільки, насамперед, 04 травня 2016 в нього вкрали зарплатну та кредитну картку, з яких було знято 25 000 грн, про що він заявив у поліцію і в банк. Незважаючи на те, що Банк заблокував картки, йому нараховувались відсотки, пеня та інші штрафні санкції, а починаючи з 21.10.2016 з його зарплатної картки Банк списав кошти в розмірі 34 654 грн 19 коп. В подальшому позивач продовжував безпідставно стягувати кошти та нараховувати відсотки, пеню та штрафні санкції.

Отже, ОСОБА_1 заперечував як наявність заборгованості перед Банком по тілу кредиту, так і заборгованість по відсотках, пені і комісії.

04.12.2020 ОСОБА_1 , враховуючи предмет позову Банку стягнення заборгованості за кредитним договором та для з`ясування обставин, що мають значення для справи, подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судово-економічної експертизи №52.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 52, складеного 02.12.2020 судовим експертом ТзОВ «Судово-експертного бюро України» за заявою ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 03.09.2018, складений ПАТ КБ «Приват банк», не відповідає вимогам Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовам і правилам надання банківських послуг в редакціях чинних у період з травня 2012 по вересень 2018. Підтвердити документальну обґрунтованість вказаного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 03.09.2018 не надається можливим.

08.12.2020 Банком подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Оцінивши висновок експертизи, суд дійшов висновку про його належність і відмовив в задоволенні первісного позову.

Колегіє суддів враховується наступне.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу) (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Таким чином, Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову посилався на те, що розрахунок заборгованості здійснено Банком не вірно та безпідставно, на підтвердження своїх заперечень, замовив проведення судово-економічної експертизи.

З огляду на те, що ОСОБА_1 замовлено проведення-судово-економічної експертизи, як доказ на спростування позовних вимог Банку, а також те, що витрати на експертизу документально підтверджені, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Банку витрат, понесених на проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:16.11.2021.

Головуючий

Судді