Провадження № 2/752/3732/21
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

13.01.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.03.2020 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу та автомобіля «Шевролет» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року у справі № 752/8423/20, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, автомобіль під керуванням відповідача не був застрахований, позивач звернувся до МТСБУ, яким за рахунок коштів фонду захисту потерпілих 24.06.2020 року було прийнято рішення про виплату позивачу шкоди в сумі 130000,00 грн., та ці кошти були фактично перераховані позивачу. Останній вказує, що згідно звіту № 2656, вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 213850,11 грн., а також позивачем було понесені збитки в сумі 2450,00 грн. (огляд пошкодженого автомобіля та часткова розбірка моторної частини), 720,00 грн. та 770,00 грн. (транспортні послуги). З огляду на те, що вина відповідача встановлена, виплачена сума страхового відшкодування не в повній мірі покрила понесені позивачем витрати, а тому сума шкоди в розмірі 87790,11 грн. підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача. На підставі викладеного, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути вказану суму із відповідача на його користь в примусовому порядку, а також судовий збір.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року, позов було направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

11.11.2020 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, із будь-якими клопотаннями сторона відповідача до суду не зверталась. Третя особа будь-які клопотання та пояснення на позов до суду не подавала.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.03.2020 року в м. Києві на перехресті вул. Васильківська та вул. Маричанська відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 та автомобіля «Шевролет» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2019 року у справі № 752/3278/19, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та застосовано стягнення у виді штрафу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шевролет» д.н.з. НОМЕР_2 у встановленому законом порядку на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, а тому позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України, та останнім було прийнято рішення про виплату позивачу шкоди в розмірі 130000,00 грн., що підтверджується копією листа.

Позивач вказує, що зазначена сума була виплачена йому у встановленому законом порядку.

Однак, відповідно до звіту ФОП ОСОБА_3 № 2556 про оцінку автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , було встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження складає суму в розмірі 213850,11 грн., а також вартість відновлювального ремонту суму в розмірі 213850,11 грн.

Крім того, позивач вказує та судом було встановлено, що позивачсем були понесені витрати із транспортних послуг в сумі 720,00 грн. та в сумі 770,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій.

Однак, суд не приймає до уваги понесені позивачем витрати в сумі 2450,00 грн., оскільки, наведене не підтверджено належними доказами, а наявний в матеріалах справи акт виконаних робіт від 13.04.2020 року не свідчить про фактичну оплату наданих послуг за вказаним актом.

Позивач вказує, що вина відповідача встановлена, виплачена сума страхового відшкодування не в повній мірі покрила понесені позивачем витрати, а тому невідшкодована сума шкоди в розмірі 87790,11 грн. підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу склав суму в розмірі 213850,11 грн., страховою компанією було правомірно виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн., а також позивачем були понесені та документально підтверджені витрати на транспортні послуги на загальну суму 1490,00 грн., а відтак невідшкодованою залишилась сума в розмірі 85340,11 грн. (213850,11 грн. + 1490,00 грн. - 130000,00 грн.).

Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що ним були понесені також витрати в сумі 2450,00 грн., оскільки, наведене належними та допустимими доказами не підтверджено.

Крім того, варто зазначити про те, що доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення невідшкодованої суми збитків, її розмір, стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів добровільного відшкодування позивачу завданих збитків.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, вартість матеріального збитку, завданого позивачу склала суму в розмірі 213850,11 грн., розмір страхового відшкодування було виплачено в сумі 130000,00 грн., а також позивачем були понесені та документально підтверджені витрати на транспортні послуги на загальну суму 1490,00 грн., а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди (213850,11 грн. + 1490,00 грн.) і страховим відшкодуванням (130000,00 грн.), а саме суму в розмірі 85340,11 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 12, 18, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 85340 (вісімдесят п`ять тисяч триста сорок) грн. 11 коп.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 854 (вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 27 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий Н.П. Чередніченко