Ухвала

21 січня 2021 року

м. Київ

справа № 201/2041/19

провадження № 61-19707ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковальова Євгенія Євгенівна і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Солошенко Юлія Володимирівна, про визнання недійсними договорів дарування і іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на нерухоме майно і стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування і іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на нерухоме майно і стягнення судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської міської радизалишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року - без змін.

28 грудня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Дніпровська міська рада подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Дніпровська міська радазаявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, посилаючись на те, що копія оскаржуваної постанови апеляційного суду була отримана заявником 25 листопада 2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Дніпровської міської ради на супровідному листі Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року №103271/22-ц/803/6860/20/201/2041/19/23, копія якого додана до касаційної скарги.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Наведені у клопотанні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не є поважними, оскільки заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 25 листопада 2020 року (поштовий конверт, довідка суду тощо). Копія супровідного листа апеляційного суду з відміткою штампу вхідної кореспонденції не може бути належним доказом поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки не містить інформації про те, коли воно було отримане Дніпровською міською радою. Проставлення штампу вхідної кореспонденції 25 листопада 2020 року на супровідному листі апеляційного суду не є доказом отримання оскаржуваної постанови Дніпровською міською радою в цей день, так як вказаний штамп проставлений самим заявником, тобто заінтересованою особою, яка могла зробити це в будь-який час.

У зв`язку з тим, що наведені Дніпровською міською радою підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші поважні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Заявником зазначено, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Разом із тим, заявник чітко не визначив норми (норму) матеріального права, яку (які) на його думку неправильно застосовано судом та/чи норми (норму) процесуального права, яку (які) порушено із посиланням напостанову(постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права).

Суд в свою чергу в контексті статті 13 позбавлений повноважень на власний розсуд корегувати зазначені скаржником підстави, зокрема, шляхом доповнення необхідними поясненнями, виокремлення з нагромаджених скаржником посилань конкретну підставу касаційного оскарження та з власної ініціативи трактувати зазначену скаржником підставу касаційного оскарження судового рішення, а має право розглядати касаційну скаргу лише в чітко визначений скаржником межах в силу принципу змагальності цивільного судочинства. Таким чином, поряд з посиланням на підставу касаційного оскарження, визначену законом, повинно бути надане розгорнуте мотивування такої підстави, в межах якої суд уповноважений цивільним процесуальним законодавством розглядати касаційну скаргу.

Тому заявнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу з врахуванням вимог, вказаних у даній ухвалі разом із копіями та додатками відповідно до кількості учасників справи.

Касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України«Про судовий збір» ставка судового збору за подання юридичною особою позову немайнового характеру становила на час подання позову1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За подання касаційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 рокунеобхідно сплатити 3 073,60 грн (1 921,00 грн Х0,4 Х 2 Х 200%) судового збору за дві вимоги немайнового характеру.

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Виходячи з того, що зі змісту поданої касаційної скарги та копій судових рішень неможливо встановити ціну позову станом на день його подання, заявник має надати докази оплати судового збору, суму якого необхідно самостійно розрахувати, виходячи із вартості спірного майна (квартири) та згідно вимог Закону України «Про судовий збір» за наступною формулою (А ? 1 % ? 200 %), де А - це вартість спірного майна, і на підтвердження надати до суду докази його вартості.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати до суду оригінал документа, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали настануть наслідки передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петрова