_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3715/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені),

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі з 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, на 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 13 090,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказує на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року шлюб з відповідачем було розірвано та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2017 року стягнуто з останнього аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 1 000,00 гривень. Однак, позивач вказує, що на даний час розмір аліментів, який був визначений рішенням суду , значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, з віком дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються потреби в навчанні, розвитку, одязі, тощо.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 08липня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на скрутне матеріальне становище та неможливысть працевлаштування.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року, по справі № 520/12400/17 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на ОСОБА_7 .

В період даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісяця, починаючи з 13.10.2017 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що зазначена рішенням суду сума аліментів на даний час є вкрай малою та не є співмірною з розміром прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» на дитину відповідного віку. Тим більше, що дитина зростає, потребує до себе більшої уваги, як фізичної моральної, духовної так і матеріальної.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданої Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-садок» № 80 Одеської міської ради Одеської області вбачається, що ОСОБА_10 , відвідує дитячий садок з 01 серпня 2018 року. За час перебування дитини в закладі, батько ОСОБА_2 , жодного разу не з`явився та життям дитини в садку не цікавився.

Згідно виписки з розрахунку позивач сплачує вартість перебування сина в дитячому садку. Так, у лютому 2021 року нею сплачено 419,21 у січні 2020 року - 495,00 грн, у грудні 2019 року - 229,00 грн., у листопаді 2019 року -685,98 грн., у жовтні 2019 року - 656,13 грн., у серпні 2019 року - 513,93 грн., у червні 2019 року - 332,24 грн., у травні 2019 року - 439,40 грн., у квітні 2019 року - 417,50 грн., у березні 2019 року - 337,43 грн., у лютому 2019 року - 726,77 грн, у серпні 2018 року - 628,14 грн.

Суд також враховує, що це лише витрати на місяць на дитячий садок, не враховуючи витрати на розвиток, одяг, харчування, тощо.

Крім того, наразі позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за другою дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання , яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При ухваленні рішення по справі суд керується Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», яким встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення становить: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування садом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Судом встановлено, що є підстави збільшити розмір стягнутих рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання по 3000 гривень на кожного.

Стягуючи аліменти у даному розмірі, суд вважає, що вказана сума відповідає інтересам неповнолітньої дитини і не погіршить матеріального стану платника аліментів.

Суд збільшивши розмір аліментів на утримання дитини, встановивши розмір аліментів саме у даній сумі, бере до уваги те, що ріст цін як на продукти харчування так і на одяг та на освітні послуги в нашій країні постійно збільшується, а розмір аліментів у сумі 1000,00 гривень, які стягнуто за рішенням суду в жодній мірі не дає можливості для повноцінного розвитку та існування дитини, окрім того є значно меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

При вирішенні спору суд враховує те, що відповідач у судовому засіданні доводів позивача не спростував, доказів неспроможносты сплати аліменти у визначеному позивачем розміру не надав.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 13 090,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач нерегулярно сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість, а від так має неустойку (пеню) за порушення виконання зобов`язання яка з жовтня 2017 року по квітень 2021 року складає 13090,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Через неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати аліментів у відповідача виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 30.04.2021 року становила 43 262,64 гривень.

Згідно довідки Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі про неотримання аліментів, виданої ОСОБА_12 , вбачається, що вона дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_2 , за період 23.03.2021 по 26.04.2021 року.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Враховуючи наведені обставини, та положення ст. 196 СК України, позивачем був вірно проведений розрахунок неустойки, який становить 13090,00 гривень.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

В судовому засіданні таких обставин встановлено не було.

Суд, оглянув матеріали справи, приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від участі у забезпеченні дитини.

Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 , оскільки обставини викладені в позові знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 908,00 гривень покласти на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Керуючись ст. 141, 180, 181, 182, 184,191,192,196 Сімейного Кодексу України. ст.ст. 76-81, 141, 264, 265, 430, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі з 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, на 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 13 090,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.