Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 676/1682/17

провадження № 61-9392св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави,

відповідач - Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року у складі судді Семенюк В. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовна заява прокурора мотивована тим, що рішенням Устянської сільської ради № 13 від 12 вересня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл замовити у проектній організації розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0600 га для ведення садівництва в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району.

Фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для індивідуального садівництва в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району.

Прокурор зазначав, що рішенням Устянської сільської ради № 8 від 19 березня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 », останньому затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105.

На підставі зазначених рішень Устянської сільської ради ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року, видане Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105.

Посилався на те, що за результатами опрацювання даних з публічної кадастрової карти України, співставлення план-схеми землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСОБА_1 експлікації земель за формою 6-ЗЕМ, плану-схеми розташування земельних ділянок, розробленого ФОП ОСОБА_3 , та враховуючи картографічні матеріали проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища по Кам`янець-Подільському району, вказана земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 , згідно з договором купівлі-продажу відчужив у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району. Прокурор вважав, що зазначений договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки ОСОБА_1 не мав права на відчуження спірної земельної ділянки у зв`язку із незаконністю рішення Устянської сільської ради № 8 від 19 березня 2015 року, на підставі якого він набув право власності на земельну ділянку і яке є предметом оскарження в межах цієї справи. При цьому прокурор посилався на положення статті 203 ЦК України.

Прокурор вважав зазначені рішення Устянської сільської ради такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства, оскільки спірна земельна ділянка надана у приватну власність ОСОБА_1 у порушення вимог статті 60 ЗК України та статей 85, 88 ВК України.

Уточнивши позовні вимоги, заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради № 8 від 19 березня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 », згідно з яким останньому затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року, видане Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області на земельну ділянку, площею 0,0600 га для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2017 року, виданий приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Бокуліч З. В., та зареєстрований в реєстрі № 320, на підставі якого передано у власність для ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована у селі Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з кадастровим номером: :01:001:0105.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року позов заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 19 березня 2015 року № 8 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва (кадастровий номер № :01:001:0105), розташованої у межах населеного пункту с. Устя Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 10 квітня 2015 року № НОМЕР_1, видане Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області на земельну ділянку, на ім`я ОСОБА_1 , площею 0,0600 га для ведення садівництва, що розташована в с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскаржуване рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 19 березня 2015 року № 8 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва (кадастровий номер :01:001:0105) не відповідає положенням статті 88 ВК України, Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 434 від 5 листопада 2004 року (далі - Порядок № 434), постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 8 травня 1996 року «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» (далі - Постанова № 486), оскільки землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Суд першої інстанції вважав, що прокурором доведено обставини, що рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 19 березня 2015 року № 8 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:0105, розташованої в межах населеного пункту села Устя Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області є незаконним, у зв`язку із чим і свідоцтво про право власності за № НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року, видане Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області на земельну ділянку, на ім`я ОСОБА_1 , площею 0,0600 га для ведення садівництва, що розташована за вказаною вище адресою, підлягає визнанню недійсним.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , районний суд зазначив, що така задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту, тоді як у зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в набувача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає, оскільки доводи апеляційної скарги носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи та не впливають на правильність висновків суду.

Апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції досліджено докази, які вказують на розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, зокрема, й проектну документацію водоохоронної зони лівого берега Дністровського водосховища на території Хмельницької області. У зв`язку із цим спірна земельна ділянка не може бути передана у власність громадянам відповідно до статей 59, 83 ЗК України.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду про те, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, тому свідоцтво про право власності на земельну ділянку як правовстановлюючий документ має бути визнане недійсним. Крім того, Дністровське водосховище на території Кам`янець-Подільського району забезпечує роботу Новодністровської ГЕС, використовується для забезпечення запасами питної води малих населених пунктів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року в частині задоволених позовних вимог прокурора скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Інші учасники справи судові рішення в касаційному порядку не оскаржували.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій встановлено обставину знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища на підставі недопустимого доказу, а саме - листа Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації дністровських водосховищ від 01 березня 2017 року № 41, який не може бути належним доказом, оскільки доказів на підтвердження наявності у спеціалістів Новодністровського управління права на «співвставлення» даних картографічних матеріалів із даними публічної кадастрової карти України, чи наявності у них спеціальних знань у даній галузі, чи застосування ними при «співставленні» будь-яких методик, матеріали справи не містять.

При цьому суди не встановили та не зазначили ні нормативного розміру нібито наявної прибережної захисної смуги Дністровського водосховища поблизу спірної земельної ділянки: 50 метрів, чи 100 метрів, ні відстані у метрах розташування спірної земельної ділянки в межах водоохоронної зони: частково накладається, чи повністю поглинається.

Вважає, що оскільки позов прокурора обґрунтований обставиною існування Дністровського водосховища (не річки Смотрич і не річки Дністер) та прибережної захисної смуги саме навколо зазначеного водосховища, то без встановлення факту існування водосховища в межах села Устя неможливо і встановити наявність захисної смуги навколо такого водосховища.

Посилається на наявність у нього статусу учасника АТО, який на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Про внесення змін до стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» закріплює за ним право першочергового забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16 (провадження № 14-71цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19) та постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 330/1629/18 (провадження № 61-16934св19), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, отже, оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 676/2334/18 (провадження № 61-21862св19) та від 09 грудня 2020 року у справі № 676/2332/18 (провадження № 61-21940св19), у яких суд касаційної інстанції не ставив під сумнів довідку Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації Дністровських водосховищ від 01 березня 2017 року № 41.

Зазначає, що під час розгляду справи ні ОСОБА_1 , ні його представником не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи та не ставилося питання про неналежність поданих прокурором листа Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації дністровських водосховищ від 01 березня 2017 року № 41 та схеми співставлення картографічних матеріалів Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації дністровських водосховищ.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до виписки з рішення Тридцять четвертої сесії VI скликання від 12 вересня 2014 року № 13 Устянська сільська рада надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га для ведення садівництва в с. Устя Кам`янець-Подільського району ОСОБА_1 (том 1, а. с. 9, 20).

Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, виконаного ФОП ОСОБА_3 , категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, орієнтовна площа 0,0600 га, угіддя - пасовища, земельна ділянка передбачена до відведення за рахунок земель комунальної власності, не потребує зміни цільового призначення та передається у власність (том 1, а. с. 11-42).

У висновку про погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 04 березня 2015 року № 94 Відділу Держземагенства у Кам`янець-Подільському районі зазначено, що Відділ Держземагенства у Кам`янець-Подільському районі погоджує його та вважає за можливе передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га для індивідуального садівництва в межах населеного пункту с. Устя Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району (том 1, а. с. 39).

Рішенням Сорокової сесії VI скликання від 19 березня 2015 року № 8 с. Устя «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га для ведення садівництва в с. Устя Кам`янець-Подільського району ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105, яка розташована в с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (том 1, а. с. 10).

10 квітня 2015 року на підставі зазначених рішень Устянської сільської ради Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , на земельну ділянку, площею 0,0600 га для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105 (том 1, а. с. 43-44).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу, Бокуліч З. В., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 320, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105 (том 1, а. с. 88-91).

У Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 серпня 2017 року за № 94831578 зазначено, що власником земельної ділянки за кадастровим номером: :01:001:0105 є ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу за № 320, виданого 24 травня 2017 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Бокуліч З. В. (том 1, а. с. 88-91).

Згідно з листом Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації Дністровських водосховищ від 01 березня 2017 року № 41 за результатами співставлення наявної в управлінні проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища на території Устянської сільської ради з даними публічної кадастрової карти України встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0105 знаходиться в межах ПЗС Дністровського водосховища (том 1, а. с. 45-47).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в цій справі є визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради від 19 березня 2015 року № 8 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 », визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Бокуліч З. В., та зареєстрований в реєстрі за № 320.

На думку прокурора, спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища і не могла надаватися ОСОБА_1 у приватну власність.

Отже, позовні вимоги заявлено прокурором, у тому числі, з підстав порушення Устянською сільською радою норм ЗК України при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1

Верховний Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування та визнання недійсним свідоцтва про право власності не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного речового права держави (у разі його наявності), зокрема повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У справі, що переглядається, задоволення позовних вимог заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради № 8 від 19 березня 2015 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2017 року не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту, тобто повторного звернення до суду.

Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо власник був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Обрання прокурором неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги слід стягнути з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури.

Так, за подання касаційної скарги ОСОБА_1 необхідно було сплатити 6 400 грн судового збору (за дві немайнові вимоги 1 600 грн * 2 * 200% = 6 400 грн). Отже, зазначена сума судових витрат підлягає стягненню з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури на користь ОСОБА_1 .

Крім того, при відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору на підставу пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позов не стосується його прав та інтересів як учасника бойових дій. З огляду на зазначене, несплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 800 грн (1 600 грн * 2 * 150% = 4 800 грн) слід стягнути з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року в частині задоволених позовних вимог прокурора скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, в інтересах держави, у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 19 березня 2015 року № 8 та в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 10 квітня 2015 року № НОМЕР_1 відмовити.

Стягнути з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 6 400 (шість тисяч чотириста ) гривень.

Стягнути з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури на користь Державного бюджету України несплачений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк