Справа № 473/3823/21
РІШЕННЯ

іменем України

"18" листопада 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 року позивачОСОБА_1 , яка є спадкоємцем третьої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 двоюрідної сестри ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на підставі свідоцтва про право власності від 25.07.1989 року ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 двоюрідної сестри ОСОБА_2 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті спадкова справа не заводилась, заповіт на випадок своєї смерті вона не складала, спадкоємцями за законом після її смерті були її дочка ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 , які спадщину прийняли шляхом проживання з спадкодавцем, але не оформились у спадкових правах. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа після його смерті не заводилась, він заповіт на випадок своєї смерті не складав,спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла ОСОБА_2 , як особа, що проживала із спадкодавцем однієї сім`єю більше п`яти років, а син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , хоча і був зареєстрований разом із ОСОБА_4 , однак в будинку АДРЕСА_1 не проживав, ІНФОРМАЦІЯ_4 він помер, заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не складав,спадкова справа після його смерті не заводилась.

Посилаючись на те, що вона оформити спадщину в нотаріальному порядку не може через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано правовстановлюючого документу про належність нерухомого майна спадкодавцю ОСОБА_12 , хоч такий документ - свідоцтво про право власності, видане 25.07.1989року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради отримувалось, наявні розбіжності у прізвищі вітчима ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в свідоцтві про одруження та в свідоцтві про смерть з прізвищем спадкодавця ОСОБА_12 , відсутність судового рішення про факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_4 однієї сім`єю більше п`яти років , позивач просила позов задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, зазначивши, що на момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 лише з метою отримання паспорту, однак в цьому будинку не проживав жодного дня, ніде не працював, вів аморальний спосіб життя, був наркотично залежним, хворів на туберкульоз та з даного приводу за рішенням суду направлявся на примусове лікування.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про відсутність заперечень проти позову.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, матеріали справи 473/2041/21,суд вважає, що позов підлягає задоволенню і рішення приймається на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7), яка була інвалідом дитинства 2 групи, мала психічне захворювання: важка розумова відсталість, за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 01.06.2018року була визнана недієздатною та їй було призначено опікуна ОСОБА_1 (а.с.33-34).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 відповідно до свідоцтва про право власності від 25.07.1989року.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подачі до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_12 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 (де її матір`ю зазначена ОСОБА_12 ) (а.с. 19), копію свідоцтва про одруження ОСОБА_12 (яка після одруження взяла прізвище Чорна )(а.с.20).

ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , так як батько позивача - ОСОБА_11 був рідним братом ОСОБА_12 , що підтверджується копією витягу з реєстру актів цивільного стану про народження ОСОБА_12 , копією витягу з реєстру актів цивільного стану про одруження ОСОБА_12 (після одруження - ОСОБА_12 ), копією витягу з реєстру актів цивільного стану про розірвання шлюбу ОСОБА_12 , копією витягу з реєстру актів цивільного стану про одруження ОСОБА_12 (після одруження - ОСОБА_12 ), копією витягу з реєстру актів цивільного стану про розірвання шлюбу ОСОБА_12 (після розірвання шлюбу - ОСОБА_12 ), копією витягу з реєстру актів цивільного стану про народження ОСОБА_11 , копією свідоцтва про смерть ОСОБА_11 , копію свідоцтва про народження позивача - ОСОБА_1 , свідоцтва про одруження позивача, яка після одруження отримала прізвище ОСОБА_1 (а.с. 24-30).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21).Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_12 не складала. Спадкова справа після смерті ОСОБА_12 не заводилась (а.с. 52, справа №473/2041/21).

Спадщину після смерті ОСОБА_12 , відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), прийняли, але не оформляли: дочка - ОСОБА_2 та чоловік - ОСОБА_4 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 15-18).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.22). Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не складав. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась. (а.с. 51, справа №473/2041/21).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла ОСОБА_2 , як особа, що проживала із спадкодавцем однієї сім`єю більше п`яти років (згідно ст. 1264 ЦК України).

Син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , хоча і був зареєстрований разом із ОСОБА_4 , однак в будинку АДРЕСА_1 не проживав, ніде не працював, вів аморальний спосіб життя, був наркотично залежним, хворів на туберкульоз та з даного приводу за рішенням суду направлявся на примусове лікування. В 2000 році ОСОБА_5 ОСОБА_12 зареєструвала в будинку, для того щоб він міг отримати новий паспорт замість втраченого, ці обставини підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що проживають або проживали по сусідству. Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть ОСОБА_5 (а.с. 60-61, справа №473/2041/21) слідує, що причиною смерті є отруєння невідомою отрутою, місце проживання невідоме, паспорт, військовий квиток не здано, захоронення проведено комунальним підприємством «Регспод».

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 не був постійним місцем проживання ОСОБА_5 , хоча він і був зареєстрований у ньому, в утриманні спірного будинку участі не брав.

У визначений законом строк ОСОБА_5 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Державна реєстрація місця проживання ОСОБА_5 у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, оскільки спростовується фактичними обставинами справи та показами свідків.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не складав. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась.

Існуюча розбіжність у прізвищі вітчима ОСОБА_2 , так відповідно до свідоцтва про смерть його прізвище « ОСОБА_2 », а відповідно до свідоцтва про одруження вітчима його прізвище « Чорний » пояснюється тим, що в українських записах прізвищ, імен ця розбіжність виникає через неврахування їх походження, під впливом їх російської вимови або під графічним впливом записів російською мовою.

Зокрема, під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ поширені випадки сплутування літер е/о в основах. В документах прізвище зафіксовано відповідно до чинних стандартів або по-іншому, що зумовлює орфографічну відмінність в різних документах однієї особи або членів однієї родини. Ідентифікація таких записів ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуванням зазначеного прізвище ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть заповнене українською мовою) та Чорний (свідоцтво про народження заповненого російською мовою) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, зазначених осіб є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок відхилення від правил і принципів міжмовного перетворення в ситуації контактного білінгвізму.

Згідно ч. 1 ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_4 однієї сім`єю (як падчерка і вітчим) більше п`яти років з 1989 року по 2008 рік в судовому засіданні підтверджено їх проживанням в одному будинку згідно даних копії будинкової книги (а.с. 17-20).

Окрім того, ця обставина підтверджена свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Як слідує із змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_12 відповідно до свідоцтва про право власності від 25.07.1989року і 1/2 частку якого ОСОБА_2 прийняла після смерті матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/2 частку прийняла після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не оформилася у спадкових правах.

Таким чином, за життя спадкодавець набув право на нерухоме майно (житловий будинок) і тому спадкоємець також набуває право власності в порядку спадкування в судовому порядку, а не в нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 203, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенськ Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів після проголошення рішення суду.

Суддя: О.Є. Старжинська