Справа № 463/1627/18
Провадження № 2/463/58/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі - Заверуха О.Б.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання заповіту недійсним.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали. Позов мотивують тим, що позивач ОСОБА_1 являється невісткою ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина. Однак, після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, остання повідомила про те, що померла склала заповіт на користь ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_7 протягом 2013-2014 років дуже хворіла, отримувала багато лікарських засобів, на день смерті їй виповнилось 84 роки, а отже під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій, вважає що вказаний заповіт слід визнати недійсним. За таких обставин просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на копію виписки із медичної картки, копію заяви про прийняття спадщини та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 не приймала якихось сильнодіючих наркотичних препаратів, а також не перебувала на обліку ні в наркологічному ні в психоневрологічному диспансері, повністю до моменту смерті усвідомлювала свої дії, адекватно сприймала та спілкувалась з оточуючими. Просять вимоги відхилити.

Інші відповідачі у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату судового розгляду, про причини неявки не повідомили, враховуючи матеріали даної справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З долученої до матеріалів справи копії лікарського свідоцтва про смерть №78 вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 15 т. 1/

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 19.09.2014р. склала заповіт на користь відповідача ОСОБА_3 /а.с. 51 т. 1/

Мотивуючи підставність позовних вимог, позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З наведеного вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлою, в період укладення оспорюваного правочину, виникли лише в позивача. При цьому приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Матвєєва Ю.В., яка посвідчувала спірний заповіт, однозначно висловилась про повну адекватність ОСОБА_7 у період складання заповіту, що крім того підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №310/2019. /а.с. 159 т. 1/

У відповідності до роз`яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Ухвалою суду від 26.09.2019р. за клопотанням позивача було призначено судово- психіатричну експертизу, висновком якої встановлено, що ОСОБА_7 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років, у період часу, що цікавить суд (19.09.2014р.) розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. (а.с. 163 т. 1)

За клопотанням позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції була допитана експерт ОСОБА_8 , яка повністю підтримала наданий нею висновок та пояснила про те що померла розуміла значення своїх дій і могла керувати ними, а соматичні хвороби, та дія медичний препаратів, що мали місце у ОСОБА_7 , які до неї застосовувались, на її психічний стан під час укладання заповіту враховуючи вік спадкодавця не впливали.

Також експерт ОСОБА_8 на адвокатський запит скерувала копії наказу «Про платні послуги» та документів, які підтверджують її право на проводити даний вид експертизи, копію посвідчення (а.с.73-83 т.2), також надано висновок судово-психіатничного експерта №310/2019 завірений належним чином (а.с. 98-103 т.2).

Крім того, суд надає віри поясненням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили в судовому засіданні здатність ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складення заповіту.

З наданих в судовому засіданні пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вбачається що померла ОСОБА_7 останнім часом дуже хворіла, у неї були проблеми з зором і хребтом, їй кололи сильний знеболюючий препарат «Необруфен», крім того, після смерті чоловіка стала гірше себе почувати.

Однак, суд не надає віри вище наданим поясненням свідків щодо дії на ОСОБА_7 сильнодіючого препарату Необруфен, оскільки Необруфен - це ліки для лікування лихоманки та болю легкої або помірної інтенсивності як при процесах зубного походження (стоматологічне лікування), так і при мігрені , лихоманці, фарингіті та запаленні в руках і ногах, спричиненому ревматоїдним артритом та відпускається без рецепта лікаря.

Отже на думку суду, позивачем не наведено жодних мотивів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 на момент вчинення оспорюваного правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв`язку з наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 225, 1216, 1222, 1223, 1235, 1257 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Дата складення повного судового рішення - 16.11.2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нор Н. В.