КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Київ

Справа № 752/14380/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року, постановлену у складі судді Мазура Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович про визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. про визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Разом з поданням позовної заяви ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , якийзареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 );

- легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см. куб.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року заяву задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 );

- легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см. куб.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування питання застосування чи незастосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК. Крім того, встановлення факту реальності настання «можливості відчуження» чи реального ускладнення виконання рішення суду судом не наведено. Також, судом не перевірено, якими доказами (документами) підтверджуються вказані у позові обставини щодо придбання нерухомого майна, і чи дійсно позивач надавала кошти для купівлі нерухомості. Самі лише судження позивача не можуть бути підставою для накладення арешту на майно особи, яка до сімейних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не має жодного відношення.

Зазначає, що правові підстави позову за ст. 235 ЦК України є неспівмірними із заходами забезпечення, які застосовані судом, оскільки матеріали справи і зміст позовної заяви не містять обґрунтування, який же правочин є реальний, а який правочин укладено для приховування іншого. Крім того, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не може жодним чином породжувати будь-яких обмежень прав чи обов`язків для інших фізичних осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Доказами того, що інших, ніж існуючі, правовідносин не існує, є документи, які посвідчують право власності ОСОБА_1 на оспорювану квартиру та документи, які посвідчують розрахунки за її придбання.

Звертає увагу на те, що накладення обмежень на майно шляхом його арешту відповідач вважає порушенням його права власності шляхом втручання у його право на розпорядження нерухомістю з боку особи, яка не має жодного права на таке втручання, тим самим вказане розцінює як порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 41 Конституції України.

Відповідач наголошує, що на його думку наявні ознаки зловживання процесуальними правами відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 44 ЦПК шляхом подання до нього завідомо безпідставного позову при відсутності предмета спору і позов по суті був спрямований не на забезпечення захисту прав позивача, а з метою накладення арешту на майно.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є не транспортний засіб, на який позивач просила накласти арешт, а вимога про стягнення з відповідача половини його вартості. При цьому жодного належного обґрунтування того, яким чином не накладення арешту на транспортний засіб може ускладнити можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення коштів, оскаржувана ухвала не містить.

Вважає, що запропоновані заявником заходи забезпечення не можуть вважатися належними засобами для усунення ризику невиконання рішення суду у даній справі, тому заява позивача не підлягала задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачів, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції встановив, що наразі існує спір щодо визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя, та врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, з огляду на що суд дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Також суд посилався на те, що заявник у частині вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_1 , надала належне та переконливе обґрунтування існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, яка полягає в можливості відчуження спірного майна до ухвалення рішення у даній справі, що спровокує необхідність докладання значних зусиль та витрат часу для захисту прав, свобод та інтересів у майбутньому.

Автомобіль марки SUBARU LEGACY 2010 року випуску є фактично предметом спору, який виник між сторонами. Відчуження вказаного автомобіля може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 1/2 вартості придбаного ними вказаного автомобіля.

При цьому суд вважав, що вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки не порушує прав відповідача на володіння та користування майном, в той час як відчуження відповідного майна в подальшому може утруднити виконання рішення в разі задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і за результатами вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені з дотриманням норм процесуального права та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З виділених матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко В.О., в якому просила:

- визнати удаваним в частині покупця з моменту його укладення договір № 9384

купівлі продажу майнових прав на квартиру

АДРЕСА_1 від 10 січня 2018 року, укладений між

ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер»;

- перевести права покупця за договором № 9384 купівлі продажу майнових прав на

квартиру АДРЕСА_1 від 10

січня 2018 року, з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 ;

- визнати квартиру

АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Ѕ вартості придбаного ними легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстраційний № НОМЕР_2 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., вартістю 278 000 грн., а також Ѕ вартості 2 крісел автомобільних для перевозки дітей вартістю 11 000 грн., а разом у сумі 144 500 грн.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 11 013,60 грн.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач зазначала, що предметом спору є визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зловживаючи довірою, за сумісні кошти позивача та ОСОБА_3 придбали спірну квартиру АДРЕСА_1 , уклавши між ОСОБА_1 та ТОВ «ДБК-Партнер» 10.01.2018 року договір №9384 купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру та інші документи, за якими право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .

Крім того, заявник зазначила, що у серпні 2020 року ОСОБА_3 , скориставшись наявністю у нього другого комплекту ключів, без узгодження з заявником, у нічний час забрав належний сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см. куб, в якому знаходилися 2 крісла автомобільних для перевозки дітей «Recaro young sport», вартістю 6000 грн.,та «Britax romer» вартістю 5000 грн. Також заявник вказувала, що враховуючи неодноразові погрози ОСОБА_3 , про те що автомобіль належить тільки йому та він може розпорядитися ним на свій розсуд, є реальна загроза того, що відповідач може продати, подарувати або в інший спосіб розпорядитися сумісною власністю, чи приховати її від справедливого розподілу.

Отже, з метою запобігання відчуження відповідачем спірного майна до закінчення розгляду справи судом, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаною заявою.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами (колишнім подружжям) дійсно існує спір, який виник з договору №9384 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , за яким право власності зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 (батьком колишнього чоловіка), та щодо легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 року випуску, який зареєстровано на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 , про що свідчить сам по собі факт звернення позивача ОСОБА_2 до суду з цим позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що вищезазначене спірне майно придбано сторонами під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є спільною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.04.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 01.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1032 - розірвано.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №197418069, між ОСОБА_1 та ТОВ «ДБК-Партнер» 10.01.2018 року укладено договір №9384 купівлі-продажу майнових прав на АДРЕСА_1 .

27.08.2018 року ТОВ «Інвест-ДБК» складено: акт прийому-передачі майнових прав на квартиру, акт прийому-передачі квартири покупцю, видано довідку про право набуття майнових прав та про повну оплату вартості майнових прав.

03.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком Валерієм Олександровичем здійснено державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки SUBARU LEGACY 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Враховуючи, що предметом даного позову є вимоги про визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя, яке може бути відчужене до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, то судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на квартиру та автомобіль.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру та автомобіль, що належать відповідачам, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходу забезпечення позову із пред`явленими позовними вимогами, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем заявлено позов про визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно, поділ спільного сумісного майна подружжя, а тому застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом даного спору, відповідає пред`явленим позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві та відсутності підстав для задоволення позову, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким буде надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено встановлення факту реальності настання «можливості відчуження» чи реального ускладнення виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки власник нерухомого майна може вчинити у будь-який час дії щодо відчуження спірного майна і такі дії не потребують значного часу. Крім того, метою забезпечення позову є саме попередження недобросовісних дій відповідача.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 , як титульний власник спірної квартири, та відповідач ОСОБА_3 , як титульний власник спірного автомобіля, що є предметом даного спору, мають об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК, колегія суддів також відхиляє, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачам, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися майном до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, яка буде встановлюватись за наслідками розгляду цієї справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо зловживання позивачем процесуальними правами шляхом подання безпідставного позову, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.