КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 320/2654/19

провадження № 22-ц/824/14008/2021

10 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2021 року в складі судді Бебешка М. М.,

встановив:

30.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського обласного центру зайнятості (далі - Київський ОЦЗ), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправним і скасувати наказ Київського ОЦЗ від 11 травня 2019 року №225-к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "; визнати протиправним і скасувати наказ Київського ОЦЗ від 23 травня 2019 року №250-к "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості та зобов`язати Київський ОЦЗ виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 травня 2019 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 08.12.1997 його було призначено на посаду директора Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості ( далі - Білоцерківського МРЦЗ) згідно наказу №180-К від 05.12.1997 року.

Вказував, що до нього протиправно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнення з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням посадових обов`язків. При цьому він сумлінно виконував посадові обов`язки та не вчиняв дисциплінарних порушень.

Вважав, що дисциплінарні стягнення до нього були застосовані з порушенням передбаченого трудовим законодавством порядку, оскільки відповідач поверхнево перевірив обставини, що слугували підставою для висновку про наявність в його діях складу дисциплінарного правопорушення, а під час обрання виду дисциплінарного стягнення не врахував, що відповідні дії не зумовили негативних наслідків і не завдали шкоди будь-чиїм інтересам.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 18 жовтня 2019 року адміністративний позов задовольнив: визнав протиправними та скасував накази Київського ОЦЗ від 11 травня 2019 року №225-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та від 23 травня 2019 року №250-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновив позивача на посаді директора Білоцерківського МРЦЗ з 24 травня 2019 року; стягнув з Київського ОЦЗ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 74 тис. 948 грн 58 коп. без утримання обов`язкових податків і зборів; стягнув з Київського ОЦЗ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.; допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Білоцерківського МРЦЗз 24 травня 2019 року; звернув до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Київського ОЦЗ на користь позивача суми середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 14 тис. 695 грн 77 коп. без утримання обов`язкових податків і зборів.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 26 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Київського ОЦЗ про визнання протиправними й скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що накази Київського ОЦЗ від 11.05.19 №225-к та від 23.05.19 №250-к прийняті всупереч положень чинного трудового законодавства України.

Констатуючи факт несвоєчасного виконання листа-доручення Київського ОЦЗ від 09.04.19 №810/06.04/9-19 про необхідність подачі до 15.04.19 : балансу (форма №1-дс), звіту про фінансові результати (форма №2-дс), звіту про виконання бюджету (кошторису) Фонду (додаток 9), пояснювальну записку та форму №2 ФССБ, при цьому баланс та звіт про фінансові результати сформувати в КП "ІS-pro" з перенесенням їхніх даних у шаблон формату "Ехеl", Київський ОЦЗ не оцінював того, чи призвела затримка подачі відповідних фінансових документів до будь-яких негативних наслідків чи завдання шкоди в контексті вимог пункту 8 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419, і чи була така затримка наслідком винних дій позивача, як директора Білоцерківського МРЦЗ.

Доручення Київського ОЦЗ від 09.04.19 №810/06.04/9-19 надійшло до Білоцерківського МРЦЗ 10.04.19 в середу, в той час як на його виконання фактично надано два робочих дня. Забезпечити виконання доручення відповідача до 15.04.2019, сформувати фінансову звітність за перший квартал 2019 року, обсяг якої у паперовому вигляді в форматі А-4 склав 46 аркушів, в такий короткий проміжок часу працівники бухгалтерії Білоцерківського МРЦЗ були фізично не здатні.

За таких обставин наказ Київського обласного центру зайнятості від 11.05.19 №225-к не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, розсудливості, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Порівняння змісту наказів відповідача від 11.05.19 №225-к та від 23.05.19 №250-к вказують на те, що за один і той самий дисциплінарний проступок - порушення п.11 Положення про Білоцерківський МРЦЗ від 16.09.15 №145/1, відповідачем було одночасно застосовано до позивача два дисциплінарні стягнення - догану і звільнення відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідач в наказі від 23.05.19 №250-к про звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України не зазначив, у чому проявилось порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, яке стало підставою для його звільнення, а лише зазначив, що підставою для такого звільнення є накази від 11.04.19 №179-к та від 11.05.19 №225-к про застосування до позивача дисциплінарних стягнень у виді догани. Матеріали справи не містять доказів, що після застосування до позивача вказаних заходів дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 допустив вчинення нового порушення трудової дисципліни.

Тобто відповідачем до позивача за одне й те саме порушення трудової дисципліни (незабезпечення своєчасного формування фінансової звітності за перший квартал 2019 року в комплексній системі автоматизації підприємства "ІS-pro" з перенесенням інформації в шаблон у форматі «Exell») відразу було застосовано два види стягнення : догана 11.05.19 р. та звільнення 23.05.19 р.

Таким чином, звільнивши позивача на підставі наказу від 23.05.19 №250-к, відповідач вдруге притягнув його до дисциплінарної відповідальності, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ст. 149 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київського обласного центру зайнятості просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що висновок про систематичність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, керівник відповідача зробив виходячи з оцінки попередньої роботи позивача та наданих йому документів, які стали підставою для винесення наказу про звільнення позивача.

Твердження позивача про те, що відповідачем було одночасно застосовано до позивача два дисциплінарні стягнення - догану і звільнення, є помилковими, оскільки відбулося систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Порушенням, за яке було звільнено позивача, стала його бездіяльність, що полягала у відмові від прийняття управлінських рішень, які визначені в наказах про дисциплінарну відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Колісник Б. О. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представники Київського обласного центру зайнятості - Яковчук Я.М., Щербина С. В. , Гавриш О. П. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Додатково зазначили, що середньоденна заробітна плата позивача становить 729,65 грн з урахуванням податку з доходів фізичних осіб, військового збору та утриманих внесків до профспілки.

Заява позивача про поновлення на роботі розглядається більше одного року безпосередньо з вини позивача, який ще в 2019 році звернувся з адміністративним позовом про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Київського окружного адміністративного суду. При цьому позивач усвідомлював факт, що посада, яку він займав, не відноситься до будь-якої з категорій державної служби, а також не входить до переліку службових осіб, які займають відповідальне або особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції». Подача позивачем заяви з порушенням правил юрисдикційної підсудності призвела до затягування термінів розгляду. За таких підстав, в разі прийняття судом рішення про поновлення позивача на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягненню підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу не більш як за один рік, з урахуванням отриманої позивачем заробітної плати за жовтень-листопад 2019 року після його поновлення на роботі за рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт такого порушення. Наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості порушення трудової дисципліни та виборі дисциплінарного стягнення. Під порушенням трудової дисципліни визначається невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Основні обов`язки працівників визначаються Правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, а конкретно за кожною посадою - Посадовою інструкцією. З вищезазначеними документами працівників повинно бути ознайомлено під час прийому на роботу під особистий підпис, що і зроблено відповідачем.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відмова від надання таких пояснень не звільняє працівника від застосування до нього дисциплінарного стягнення, але факт відмови повинен бути зафіксований письмово. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відмова працівника від ознайомлення з наказом про дисциплінарне стягнення під розписку не відміняє його чинність, але також повинна бути зафіксована письмово.

Судом встановлено, що наказом Київського ОЦЗ від 05 грудня 1997 року №179-к ОСОБА_1 з 08 грудня 1997 року призначено на посаду директора Білоцерківського міського центру зайнятості (а.с. 181 т.1).

Наказом Київського ОЦЗ від 11 квітня 2019 року №179-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », за неналежне виконання директором Білоцерківського МРЦЗ ОСОБА_1 вимог п.11 Положення про Білоцерківський МРЦЗ, затвердженого наказом Київського обласного центру зайнятості від 22.03.2019 року №61/0/6-16, Правил внутрішнього трудового розпорядку, введених в дію наказом Білоцерківського МРЦЗ від 16.09.2015 року №145/1, ОСОБА_1 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани ( а.с. 38 т.2).

Правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно вказаного наказу ОСОБА_1 не заперечував.

Наказом Київського ОЦЗ від 11 травня 2019 року №225-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за неналежне виконання директором Білоцерківського МРЦЗ Бобриком В. М. п.11 Положення про Білоцерківський МРЦЗ, затвердженого наказом Київського ОЦЗ від 22.03.2019 року №61/0/6-16, Правил внутрішнього трудового розпорядку, введених в дію наказом Білоцерківського МРЦЗ від 16.09.2015 року №145/1 в частині недотримання трудової та службової дисципліни, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани ( а.с. 111 т.2).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування наказу Київського ОЦЗ від 11 травня 2019 року №225-к, суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарне стягнення у виді догани застосоване до позивача правомірно, а доводи останнього про неможливість забезпечення виконання доручення відповідача у строк до 15 квітня 2019 року є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом вказаного наказу, відповідно до службових записок начальника відділу - головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Київського ОЦЗ Мялковської О. В. від 26.04.2019 року №275/8-19 та від 11.05.2019 року №287/8-19, встановлено факт невиконання Білоцерківським МРЦЗ вимог в частині своєчасного формування фінансової звітності за І квартал 2019 року в комплексній системі автоматизації підприємства "ІS-pro" з перенесенням даних в шаблон у форматі «Exell», Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 року №419 (зі змінами), доручення Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 02.04.2019 року №33/14/1727-19 «Про порядок та строки подання звітності за І квартал 2019 року», доручення Київського обласного центру зайнятості від 09.04.2019 року №810/06.04/9-19 «Про порядок та строки подання звітності за І квартал 2019 рік».

Відповідно до п. 11 Положення про Білоцерківський МРЦЗ , затвердженого наказом Київського обласного центру зайнятості від 22.03.2016 №61/0/6-16, директор базового центру зайнятості є персонально відповідальним за виконання покладених на базовий центр зайнятості завдань і функцій, ефективну роботу центру, цільове використання коштів Фонду, а також за належне використання майна і матеріальних цінностей, що знаходяться у розпорядженні базового центру зайнятості, виконання наказів і доручень Голови Служби та директора Київського ОЦЗ.

Судом установлено, що на виконання наказу Державної служби зайнятості від 23 травня 2018 року №47 «Про впровадження у 2018 році в дослідну експлуатацію Комп`ютерної програми «Комплексна система автоматизації підприємства» «ІS-про» створення та функціонування єдиної бухгалтерської бази регіонального та базових центрів зайнятості Київської області для подання звітів, статистичних та інформаційно-аналітичних матеріалів електронними засобами, 25 травня 2018 року Київським ОЦЗ видано наказ №133/3-18 «Про впровадження Комп`ютерної програми «Комплексна система автоматизації підприємства «IS-pro» Київської обласної служби зайнятості (а.с. 113 т.2).

Листом від 02 квітня 2019 року №33/14/1727-19 Державна служба зайнятості (Центральний апарат) повідомила директорів обласних та Київського міського центрів зайнятості про необхідність подачі фінансової звітності за І квартал 2019 року в електронному вигляді до 22.04.2019 року, з подальшим поданням оформленої належним чином звітності в оригіналі на паперових носіях (114-116 т.2).

10 квітня 2019 року до Білоцерківського МРЦЗ (вх. № 418-01-15) (а.с.71 т.1) надійшов лист Київського ОЦЗ від 09 квітня 2019 року №810/06.04/9-19, в якому було повідомлено, що фінансова звітність за І квартал 2019 року повинна подаватися відповідно до вимог Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 101 «Подання фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2009 №1541 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 24.12.2010 №1629) з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства фінансів України від 28.02.2017 №307 «Про затвердження Порядку заповнення форм фінансової звітності в державному секторі та змін до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 101 «Подання фінансової звітності ( у редакції наказу Міністерства фінансів України від 29.11.2017 №976).

Для складання консолідованої фінансової та бюджетної звітності за 1 квартал 2019 року подаються наступні форми:

1. Баланс (форма №1-дс);

2. Звіт про фінансові результати (форма №2 -дс);

3. Звіт про виконання бюджету (кошторису) Фонду (додаток 9);

4. Пояснювальна записка та Форма №2ФССБ.

Баланс (форма №1-дс) та Звіт про фінансові результати (ф. №2-дс) сформувати в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» з подальшим перенесенням даних у шаблон в форматі «Exсel».

В електронному вигляді звітність подається до 15.04.2019 з подальшим поданням оформлених належним чином документів в оригіналі на паперових носіях на адресу Київського ОЦЗ (а.с. 117-118 т.2).

Судом встановлено, що станом на 22.04.2019 Білоцерківським МРЦЗ, керівником якого був позивач, не було дотримано вимоги в частині формування фінансової звітності в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» з подальшим перенесенням даних у шаблон в форматі «Exсel» (а.с.120 т.2).

Відповідно до письмових пояснень директора Білоцерківського МРЦЗ ОСОБА_1 від 07.05.2019, фінансова звітність за І квартал 2019 року була здана до Київського обласного центру зайнятості в оригіналі на паперових носіях 17 квітня 2019 року головним бухгалтером Білоцерківського МРЦЗ. Баланс (форма №1-дс), Звіт про фінансові результати діяльності (ф. №2-дс) були сформовані в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» та перенесені в шаблон «Exсel» 21 квітня 2019 року (а.с.121 т. 2).

Відповідно до доводів Київського ОЦЗ, поданий 21 квітня 2019 року фінансовий звіт в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» не відповідав паперовим носіям від 17 квітня 2019 року, що унеможливило своєчасне подання загального звіту Київського ОЦЗ до Державної служби зайнятості (Центрального апарату).

Відповідно до службової записки начальника відділу-головного бухгалтера бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ОСОБА_3 від 11.05.2019, фінансова звітність за І квартал 2019 року Білоцерківським МРЦЗ не була сформована в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» (а.с.122 т.2).

Доводи позивача про те, що формування та подання фінансової звітності за перший квартал 2019 року в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» з перенесенням інформації в шаблон у форматі «Exсel» здійснювалось вперше, а на виконання доручення було надано лише два робочих дні, не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на таке.

Впровадження комп`ютерної програми «Комплексна система автоматизації підприємства «IS-pro» в регіональних та базових центрах зайнятості Київської області відбувалось починаючи з травня 2018 року, а тому у позивача, як у директора Білоцерківського МРЦЗ, було достатньо часу на навчання відповідних працівників центру для впровадження вказаної програми.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, Баланс (форма №1-дс) та Звіт про фінансові результати (ф. №2-дс) за своїм обсягом становили лише 4 з половиною аркуша (а.с. 48-50, 54,55 т.2).

Будь-яких доказів неможливості подання фінансової звітності в звичайному (паперовому) вигляді до 15 квітня 2021 року, а також неможливості сформування та подання Балансу (форма №1-дс) та Звіту про фінансові результати (ф. №2-дс) в комплексній системі автоматизації підприємства «IS-pro» у визначений відповідачем строк матеріали справи та письмові пояснення позивача не містять.

Відповідно до п.8 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 року №419, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать суб`єкти господарювання державного сектору економіки, крім власної звітності, подають консолідовану фінансову звітність щодо підприємств, які належать до сфери їх управління, Мінекономіки і Мінфіну щокварталу не пізніше 45 днів після закінчення звітного кварталу та щороку не пізніше 15 квітня наступного за звітним року.

Як вбачається з матеріалів справи, Білоцерківським МРЦЗ не було подано відповідної квартальної звітності ні до 15 квітня 2019 року, ні після цієї дати, що призвело до негативних наслідків в контексті вимог п. 8 цього Порядку та свідчить про неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Судом також встановлено, що наказом Київського ОЦЗ від 23 травня 2019 року №250-к «Про звільнення ОСОБА_1 », за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків директором Білоцерківського МРЦЗ ОСОБА_1 покладених на нього Положенням про Білоцерківський МРЦЗ, затвердженого наказом Київського обласного центру зайнятості від 22.03.2019 року №61/0/6-16, Правил внутрішнього трудового розпорядку, введеними в дію наказом Білоцерківського МРЦЗ від 16.09.2015 року №145/1, за що відповідно до наказів Київського обласного центру зайнятості «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 11.04.2019 року №179-к, від 11.05.2019 року №225-к до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, ОСОБА_1 звільнено 23 травня 2019 року згідно п.3 ст.40 КЗпП України ( а.с. 131 т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання вказаного наказу незаконним та поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, що свідчить про правомірність звільнення позивача відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:

- порушення має стосуватися тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;

- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

- з моменту виявлення порушення до звільнення у дисциплінарному порядку може минути не більше місяця.

Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Враховуючи загально-правовий принцип «non bis in idem», який закріплено у статті 61 Конституції України, звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, не може бути поєднане з будь-яким іншим дисциплінарним стягненням, зокрема доганою, адже вони хоча і відрізняються за правовими наслідками, є заходами одного і того самого виду відповідальності.

Тотожну за змістом правову позицію було викладено Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі №826/7/16, від 06 березня 2018 року у справі №761/33305/15-ц, від 14 березня 2019 року у справі №579/103/18, від 14 березня 2019 року у справі №579/604/18 і пізніше розвинуто ним у постанові від 05 серпня 2019 року у справі №813/9291/13-а.

Натомість у справі, що розглядається, відповідач, пославшись на порушення з боку позивача трудової дисципліни, за які його вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не встановивши при цьому нових порушень, звільнив позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП, що наведеному не відповідає.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення відповідача з роботи є правомірним та відповідає вимогам трудового законодавства зроблено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин.

З огляду на те, що за кожне порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, а з матеріалів справи вбачається, що до позивача за одні й ті самі порушення трудової дисципліни, за які до нього були застосовані стягнення у виді догани, також застосовано стягнення у виді звільнення, наказ Київського ОЦЗ від 23 травня 2019 року про звільнення позивача не ґрунтується на законі.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 23 травня 2019 року № 250-к про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Враховуючи, що позивач був звільнений 23 травня 2019 року, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді директора Білоцерківського МЦЗ з 24 травня 2019 року.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13 Пленуму Верховного Суду України зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули починаючи з дня незаконного звільнення, по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Беручи до уваги, що позивача було звільнено у травні 2019 року, середньоденна заробітна плата обчислюється судом виходячи з розміру заробітної плати, нарахованої позивачеві за березень і квітень 2019 року.

Як убачається з довідок Білоцерківського МРЦЗ від 27 жовтня 2021 року, за березень-квітень 2019 року позивачеві було нараховано 27 726,60 грн заробітної плати за 38 робочих днів. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 729,65 грн. ( 27 726,60 : 38).

Наказом Київського ОЦЗ №475-к від 25.10.2019, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року в даній справі, ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Білоцерківсього МЦЗ з 24 травня 2019 року (а.с.134 т. 4).

Наказом Київського ОЦЗ №550-к від 29.11.2019, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року в даній справі, наказ Київського ОЦЗ №475-к від 25.10.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Білоцерківсього МЦЗ скасовано (а.с.139 т. 4).

З огляду на викладене, кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті, складає 595 днів (24.05.2019 -25.10.2019; 29.11.2019 -10.11.2021).

Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 434 141,75 грн (595 х 729,65).

Вказана сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.

Доводи представників відповідача про те, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року з вини позивача, який подав позов з порушенням правил юрисдикційної підсудності, а тому виплата такому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може перевищувати одного року, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, розглядаючи цю справу в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №754/15544/17-ц спір, що виник між посадовою особою установи, що реалізує державну політику в сфері зайнятості населення, та цією установою (Державна служба зайнятості та підпорядковані їй установи), є публічно-правовим.

Скасовуючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року з підстав порушення правил юрисдикції адміністративних судів та закриваючи провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2021 року відступила від висновку щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, викладеного в її постанові від 05 червня 2019 року у справі №754/15544/17-ц.

З огляду на вказану обставину, правові підстави для висновку про те, що тривалий розгляд справи стався саме внаслідок винних дій позивача через звернення до суду з позовом з порушенням правил юрисдикції є необґрунтованими.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сума судового збору по вимогам майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 10 853,55 грн (4 341,42 грн за подання позову до суду першої інстанції + 6 512,13 грн за подання апеляційної скарги).

Сума судового збору по вимогам немайнового характеру про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі становить 1 921 грн (768,40 грн за подання позову до суду першої інстанції + 1 152,60 грн за подання апеляційної скарги).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір в сумі в розмірі 3 784,17 грн (а.с.67 т.4), за подання апеляційної скарги - 5 676,26 грн (а.с.195 т.4), всього 9 460,43 грн.

З огляду на розмір задоволених позовних вимог, з Київського обласного центру підлягають стягненню: на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9 460,43 грн; в дохід держави судовий збір в сумі 3 314,12 грн (12 774,55 грн - 9 460,43 грн).

Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Київського обласного центру зайнятості від 23 травня 2019 року №250-к та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати незаконним наказ Київського обласного центру зайнятості від 23 травня 2019 року №250-к про звільнення з посади директора Київського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 за п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Київського обласного центру зайнятості з 24 травня 2019 року.

Стягнути з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 451 653,35 грн.

Вказана сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.

Стягнути з Київського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3 755,31грн.

Стягнути з Київського обласного центру зайнятості в дохід держави судовий збір в сумі 9 457,02 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк