н/п 2/490/3162/2019 Справа № 490/9943/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судду Гуденко О.А., при секретарі Волошиній Я.І., без участі сторін,

розглянувши у відкриому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства ,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про оспорювання батьківства, в якому просить виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . , зареєстрованого міськів відділом РАГС Миколаївського обласного управління юстиції за № 1825, відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини.

В обгрунтування позову посилається на те, що у період з 01.04.2002 по 26.11.2009 року проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На тепрішній час йому стало відомо, що у період їх подоужнього життя відповідачка зустрічалася з іншим чоловіком, від якого народила сина.

14 травня 2019 року надійшов відзив на позов, в якому позлов вважає необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що на момент реєстрації шлюбу та реєстрації дитини позивачу було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, проте позивач погодився на це, оскільки кохав її.

В листопаді 019 року надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що на момент реєсьтрації народження дитини йому не було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, про це йому стало відомо лише в листиопаді 2009 року, коли відповідачка знайшла собі нового чоловіка.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2018 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.

Згідно частини 6 статті 187 ЦПК України, в порядку досудової підготовки 29.11.2018 року судом надіслано запити до відповідних органів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла 22.12.2018року.

Ухвалою від 29.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою судді від 15.02.2021 прийнято до провадженнявказану справу та у зв`язку з великою навантаженістю постановлено продовжити судовий розгляд і призначити судове засідання у справі на 31.05.2021 року на 10 год. 00 хв.

12 листопада 2021 року від відповідачки андійшов відив на позво , в якому вона зазначає, що ОСОБА_3 14 серпня 2020 року вже виповнилося 1'8 років Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особим, яка записана батьком дитини. За такого, просить закрити провадження у справі на підставі п.2. ч.1 ст. 255 ЦПК України , оскільки відсутній предмет спору.

Предстаник позивача надав в судове засідання заяву про розгляд справи у його відстуність, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 255 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) , підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom»), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Установлення відсутності предмета спору на час пред`явлення позову не є єдиним випадком для закриття провадження у справі у підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки «збіднює» відповідне правове регулювання, не відповідає його змісту, так як у такому випадку (при відсутності предмета спору) малоймовірно або позивач звертався до суду.

Відповідно до положень ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Враховуючи викладене, оскільки дитина ОСОБА_3 , стосовно якого оспорює своє батьківство позивач, досяг повноліття ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , то , враховуючи положення ч.3 ст. 136 СК України, у справі відсутній предмет спору, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, як це передбачено п.2 ч. 1ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства - закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО