Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 450/169/13-ц

провадження № 61-12597св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Туркоцьо Назарій Ігорович, на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, у складі судді Кукси Д. А., від 02 грудня 2015 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Крайник Н. П., Шеремети Н. О., від 16 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. про визнання земельної ділянки такою, що передана в іпотеку.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 11-1/775к-07 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 300 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14 % річних та кінцевим строком повернення 23 жовтня 2012 року.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору Банк, того ж дня, уклав із ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким в іпотеку передано дві земельні ділянки площею по 1, 2470 га кожна, розташовані на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому відповідач, без згоди Банку, змінила конфігурацію та цільове призначення цих земельних ділянок, у результаті чого дві земельні ділянки, передані в іпотеку (площею по 1, 2470 га кожна для ведення особистого селянського господарства) були перетворені в одну ділянку, площею

2, 4940 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування торгівельно-розважального комплексу.

Посилаючись на умови пунктів 1.2.2, 3.1.2 та 3.1.7 договору іпотеки, згідно яких заборонено здійснювати перебудову та/або перепланування предмету іпотеки без згоди іпотекодержателя, на всі поліпшення та/або переобладнання предмету іпотеки, що можуть бути здійсненні, поширюється іпотека за цим договором, а здійснене перепланування предмету іпотеки позбавило Банк прав іпотекодержателя, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України «Про іпотеку», позивач просив суд:

- визнати земельну ділянку площею 2, 4940 га, яка розташована за межами населеного пункту території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0046, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування торгівельно-розважального комплексу, що належить на праві власності ОСОБА_1 , такою, що передана в іпотеку, як забезпечення вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором

№ 11-1/775к-07 (зі змінами та доповненням), укладеним 24 жовтня

2007 року між Банком та ОСОБА_2 ;

- зобов`язати приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру заборон та відчужень нерухомого майна та Єдиного державного реєстру іпотек.

Інформація про рух справи у суді

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2014 року, у задоволенні позову

ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року касаційну скаргу

ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 жовтня

2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 травня

2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 02 грудня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 жовтня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Визнано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 2,4940 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0046, цільове призначення - будівництво та обслуговування торгівельно-розважального комплексу, що належить ОСОБА_1 , таким, що передане в іпотеку, як забезпечення вимог ПАТ «Універсал Банк», що випливають з кредитного договору № 11-1/775к-07 від 24 жовтня 2007 року та додаткових угод до нього, укладених між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

Зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. внести відомості про нерухоме майно: земельну ділянку, площею 2, 4940 га, що розташована за межами населеного пункту на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0046, цільове призначення будівництво та обслуговування торгівельно-розважального комплексу, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , до Єдиного державного реєстру заборон та відчужень нерухомого майна та до Єдиного державного реєстру іпотек. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею

2, 4940 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту, цільове призначення - для будівництва та обслуговування

торгівельно-розважального комплексу, кадастровий номер :05:000:0046, яка належить ОСОБА_1 складається з двох об`єднаних земельних ділянок, що зазначені у пункті 1.2 договору іпотеки, цільове призначення яких змінено. Судом також враховано факт порушення ОСОБА_1 положень пунктів 3.1.2 та 3.1.7 договору іпотеки.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області

від 19 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 02 грудня 2015 року залишено без змін.

Колегія суддів виходила з того, що суд першої інстанції дав належну оцінку встановленим обставинам та наданим доказам в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи ОСОБА_1 щодо її неналежного повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи, яке позбавило її можливості своєчасно подати заяву про застосування строків позовної давності апеляційний суд відхилив, як такі, що не відповідають фактичним обставинам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 - адвокат Туркоцьо Н. І. подав касаційну скаргу на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 02 грудня 2015 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 16 березня 2020 року, в якій просив оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 450/169/13-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду. Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання та дії оскаржених судових рішень.

У листопаді 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Львівським апеляційним судом не було враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження

№ 14-59цс18) та безпідставно відмовлено в розгляді заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності. Апеляційний суд не звернув уваги, що під час розгляду справи Пустомитівським районним судом Львівської області ОСОБА_1 не було повідомлено про час та місце розгляду справи, що свідчить про наявність у неї права на звернення з заявою про застосування строків позовної давності до суду апеляційної інстанції. Повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи заповнені працівником пошти із зазначенням лише прізвище отримувача та не містять підпису останнього, при цьому, більша частина адресованих їй листів повернулась на адресу суду.

Розгляд справи Львівським апеляційним судом та прийняття оскаржуваної постанови від 16 березня 2020 року здійснювався за відсутності відповідача ОСОБА_1 , незважаючи на наявність обґрунтованого клопотання її представника про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України карантину, чим відповідача було позбавлено права на доступ до суду. Вважає, що участь сторін в судовому засіданні 16 березня 2020 року становила загрозу для їх життя та здоров`я

з огляду на можливість зараження вірусом COVID-19.

Стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам, порушено норми процесуального права щодо повного, всебічного та неупередженого розгляду справи і зроблено передчасні, необґрунтовані висновки на підставі недопустимих доказів.

Наявний в матеріалах справи державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2, 4940 га підтверджує її право власності та жодним чином не засвідчує факт зміни конфігурації (перепланування) земельних ділянок, переданих в іпотеку згідно договору від 24 жовтня

2007 року. Сама по собі математична рівність площі земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0046 сумі площ земельних ділянок, які були передані в іпотеку Банку не може свідчити про тотожність цих ділянок.

У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір № 11-1/775к-07, відповідно до умов якого з урахуванням внесених змін та доповнень, позичальник отримав кредитні кошти у розмірі

300 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом та кінцевим строком повернення - 01 травня 2024 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 24 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 8377, відповідно до пункту 1.2 якого іпотекодавець - майновий поручитель передав іпотекодержателю в іпотеку наступне майно:

- земельну ділянку, площею 1, 2470 га, що розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0042, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЯД № 479607, виданого 11 жовтня

2007 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області;

- земельну ділянку, площею 1, 2470 га, що розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0043, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЯД № 479623, виданого 11 жовтня

2007 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 25 лютого 2008 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту по зміні цільового призначення земельної ділянки площею 2, 4940 га, розташованої на території Сокільницької сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на землю

серії ЯД № 479607 та серії ЯД № 479623.

28 вересня 2009 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області видано ОСОБА_1 державний акт

серії ЯИ № 171408 на право власності на земельну ділянку площею

2, 4940 га, що розташована за межами населеного пункту Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0046, цільове призначення - будівництво та обслуговування торгівельно-розважального комплексу.

Земельна ділянка кадастровий номер :05:000:0046 площею 2, 4940 га межує з тими самими земельними ділянками, з якими межували земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0042 та :05:000:0043 площею по 1,2470 га кожна, передані ОСОБА_1 в іпотеку Банку.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 1 Закону України від 05 червня 2003 № 898-IV «Про іпотеку» (тут і далі по тексту в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 15 Закону України від 05 червня 2003 № 898-IV «Про іпотеку» іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

- - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом (частина перша статті 5 Закону № 898-IV).

Відповідно до частин першої статті 18 Закону № 898-IV іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однією з істотних умов іпотечного договору є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Згідно частини третьої статті 110 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгівельно-розважального комплексу, площею 2, 4940 га, кадастровий номер :05:000:0046, розташованої за межами населеного пункту Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Встановивши, що спірна земельна ділянка утворена шляхом об`єднання двох земельних ділянок, цільове призначення яких було змінено, та які є предметом іпотеки за договором від 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0046 площею 2, 4940 га, такою що передана в іпотеку ПАТ «Універсал Банк», як забезпечення його вимог за кредитним договором № 11-1/775к-07 (зі змінами та доповненням), укладеним 24 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 .

Верховний Суд враховує, що згідно із положеннями частини першої

статті 79-1 ЗК України земельна ділянка стає об`єктом цивільних прав після її формування. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина третя статті 79-1 ЗК України). Спірній земельній ділянці, утвореній шляхом об`єднання двох раніше сформованих земельних ділянок, яка на час вирішення справи судами перебуває у власності ОСОБА_1 присвоєно кадастровий номер :05:000:0046, а тому саме ця земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав та, як наслідок, предметом іпотеки.

Суд першої інстанції також вірно вказав на порушення ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, положень пунктів 3.1.2 та 3.1.7 договору іпотеки, якими зобов`язано іпотекодавця не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб без отримання попередньої згоди на це від іпотекодержателя і без встановленого дозволу відповідних державних органів, а також без письмової згоди іпотекодержателя не здійснювати перебудови та/ або перепланування предмета іпотеки.

Доводи касаційної скарги про недоведеність факту утворення земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0046 шляхом об`єднанняземельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0042 та :05:000:0043, спростовані наданою на виконання ухвали суду

від 06 березня 2015 року відділом Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області завіреною копією проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0046 (по зміні її цільового призначення), з якого вбачається, що зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі державних актів, серії ЯД № 479607 та серії ЯД № 479623, виданих, 11 жовтня 2007 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області, що посвідчують право власності

ОСОБА_1 на земельні ділянки площею по 1, 2470 га кожна з кадастровими номерами :05:000:0042 та :05:000:0043 відповідно.

Посилання заявника на те, що вона узгодила об`єднання двох, переданих в іпотеку, земельних ділянок в одну з ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателем, є необґрунтованими, оскільки в заяві від 11 лютого 2008 року представник Банку не заперечував виключно проти зміни їх цільового призначення (використання).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ПАТ «Універсал Банк» надавало згоду на зміну конфігурації (меж) земельних ділянок, які передані в іпотеку.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Вказані доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні заявником норм матеріального права й переважно зводяться до незгоди із встановленими судами обставинами та спрямовані на переоцінку доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Щодо наявності підстав для розгляду апеляційним судом заяви про застосування позовної давності

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення ЄСПЛ в справах STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93,

§ 51, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, від 29 січня 2013 року).

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

В поданих, після ухвалення рішення судом першої інстанції, до Львівського апеляційного суду апеляційній скарзі 19 листопада 2018 року та заяві

20 лютого 2019 року, відповідач ОСОБА_1 вказувала, що позовна заява подана Банком з пропуском позовної давності.

В касаційній скарзі відповідач повторно вказала на те, що не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи судом першої інстанції, а тому не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України 2004 року ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, Верховний Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 , які підтверджують одержання нею судових повісток у судові засідання

23 грудня 2014 року, 09 лютого 2015 року, 13 травня 2015 року, 10 червня 2015 року, 16 липня 2015 року, 28 жовтня 2015 року та 02 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 140, 146, 238, 245, 254, 265, 271).

Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, зі змісту яких вбачається, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» або «Судова повістка» на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

Суд відзначає, що наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення ОСОБА_1 судової кореспонденції не містять позначки «Судова повістка» або «Вручити особисто», а тому наявність особистого підпису одержувача на бланках повідомлень про вручення таких поштових відправлень не вимагалось.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду

від 20 березня 2019 року у справі №222/1402/16-а.

Перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками АТ «Укрпошта» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а та від 30 листопада 2020 року у справі №806/1943/18.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кузь О. Т. приймав участь в судовому засіданні 16 липня 2015 року.

Зазначене свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції та її участь в такому розгляді.

Верховний Суд враховує, що розгляд справи № 450/169/13-ц в національних судах тривав із січня 2013 року, однак подаючи заперечення на апеляційну скаргу Банку на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 не заявляла про пропуск позивачем строку позовної давності.

Таким чином, відповідач до ухвалення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 рокумала достатньо часу аби заявити про застосування наслідків спливу позовної давності.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Оскільки відповідачем, до ухвалення судом першої інстанції рішення, без поважних причин не було заявлено про застосування позовної давності, апеляційний суд не мав підстав для вирішення відповідної заяви

ОСОБА_1 , поданої на стадії апеляційного перегляду справи.

Підлягають відхиленню також доводи касаційної скарги про порушення права відповідача, брати участь у розгляді її апеляційної скарги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її представником Угриновською Ю. В. тричі подавалися клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою позивача, зайнятістю в іншому судовому процесі та відпусткою адвоката, які були задоволені судом апеляційної інстанції.

Будучи належним чином повідомленою про апеляційний розгляд справи

16 березня 2020 року ОСОБА_1 та її представник, в судове засідання

не з`явилися. Позивач про причини своєї неявки суд не повідомила, а її представником - адвокатом Угриновською Ю. В. подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з посиланням на звернення Ради суддів України з проханням утриматися від участі в судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України підставою відкладення розгляду справи може бути неявка у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведених обставин, тривалості судового провадження, неодноразового відкладення апеляційного розгляду за ініціативою відповідача та її представника, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 16 березня 2020 року за відсутності учасників справи, оскільки їх явка не була визнана судом обов`язковою, обставини справи судом першої інстанції встановлено у повному обсязі, нові докази учасниками справи не подавались, а саме по собі запровадження карантину не зупиняє роботи судів.

Крім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Угриновською Ю. В. в клопотанні від 16 березня 2020 року про відкладення розгляду справи не зазначено, які саме обмеження запроваджені у зв`язку із введенням карантину перешкоджали їй взяти участь в судовому засіданні 16 березня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції при ухвалення рішення від 02 жовтня

2015 року, з висновками якого погодився апеляційний суд при прийнятті постанови від 16 березня 2020 року,повно та всебічно дослідив і оцінив докази, встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права. Судами попередніх інстанцій не допущено таких порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Обставини, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Туркоцьо Назарій Ігорович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 02 грудня 2015 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович