Справа № 296/9692/21
УХВАЛА

Іменем України

"15" листопада 2021 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування незаконним та зобов`язання вчинити певні дії-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 року №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» щодо розподілу житла між черговиками установи»; визнати недійсними ордери на жилі приміщення видані відповідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 № 373 , а саме: ордер ЖЖ № 003197 на ім`я ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 : ордер ЖЖ № 003196 на ім`я ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 ; ордер ЖЖ № 003195 на ім`я ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 ; ордер ЖЖ № 003194 на ім`я ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 .; виселити з житлової площі за адресами наступних осіб, без надання іншого жилого приміщення: - ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 .

Разом з позовною заявою позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просять вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 року №373 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» щодо розподілу житла між черговиками установи» до вступу рішення по даній справі в законну силу.

Заяву обґрунтовує тим, що виконавчий комітет Житомирської міської ради виніс незаконне рішення від 17.04.2019 року №373 Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» щодо розподілу житла між черговиками установи». При цьому, даним рішенням затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про видачу ордерів відповідачам по справі, фактично позбавивши позивачів житла. Оскільки надання вказаним та іншим особам житлових приміщень без додержання порядку черговості, суперечить чинному законодавству та порушує їх права та права інших осіб, які фактично поновити буде не можливо, виконання вказано рішення слід заборонити до вирішення цивільного позову в суді.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вбачається, що спірне рішення складається з декількох пунктів, однак в заяві про забезпечення позову не обгрунтовується, виконання якого саме пункту зробить неможливим чи ускладнить виконання рішення суду, виходячи з предмету спору.

В заяві про забезпечення позову відсутній виклад обставин щодо того, чи виконане спірне рішення фактично, якщо ні, то в якій частині, що не дозволяє чітко встановити, яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги зміст заявлених вимог, а також зміст оскаржуваного рішення, а також те, що забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення, яке фактично виконано, суперечить меті заходу забезпечення, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачів про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 152, 153, 353 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович