Справа № 145/1318/21
Провадження № 22-ц/801/2310/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуСправа № 145/1318/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л.О. (суддя доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за матеріалами заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсним пунктів кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Ратушняк І. О. в приміщенні суду в м. Тиврів, -

в с т а н о в и в :

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») про визнання недійсним пунктів кредитного договору.

Також ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила забезпечити позов заборонивши ТОВ «ФК «Інвеструм» нараховувати та стягувати проценти і штрафні санкції відповідно до оспорюваних пунктів кредитного договору.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, згідно якого звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки в суді першої інстанції (при пред`явленні позову), а й на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права. За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що вона була звільнена відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з наступних підстав.

Статтею 151 ЦПК України передбачено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Згідно з частиною шостою статті 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини десятої статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертаючись у суд із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору за її подання на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановляючи ухвалу про повернення заяви відповідно до частини десятої статті 153 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що посилання ОСОБА_1 на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є помилковими, оскільки зазначена норма не поширюється на заяву про забезпечення позову.

Проте, зазначений висновок суду першої інстанції є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 761/24672/15-ц вказано, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18 та постанові від 13 травня 2021 року по справі № 216/3212/20.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково вважав, що ОСОБА_1 , яка звернулася до суду за захистом прав споживача, зобов`язана сплатити судовий збір за подання зави про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 рокуу даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський