Справа №:755/799/21
Провадження №: 2/755/576/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, про виділ частки із спільного майна та звернення стягнення на майно, -

у с т а н о в и л а:

13.01.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва шляхом подання позовної заяви через засоби поштового зв`язку 30.12.2020 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, про виділ частки зі спільного майна та звернення стягнення на майно.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

11.01.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва шляхом подання заяви через засоби поштового зв`язку 05.01.2021 року надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій представник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми в розмірі 45398157,83 грн., та оголошення заборони вжиття будь-якими особами, будь-яких заходів, спрямованих на відчуження, у тому числі, передачу в оренду, в заставу чи в користування трьох автомобілів виділ частки з яких та звернення стягнення на ці частки є предметом позову.

Вимоги заяви мотивовано тим, що на примусову виконанні знаходиться виконавчий лист №2-2725/2011 виданий Дніпровським районним судом м. Києва 23.05.2013 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 45411984,35 грн. Стягувачем у виконавчому провадженні №63571975 є позивач. Понад сім років рішення суду залишається не виконаним боржником майже в повному обсязі, а саме в частині 45398157,83 грн. Боржник не виконує та ігнорує вимоги виконавців, вживає прямі й умисні заходи з приховування власних коштів і майна, допускає прямі порушення заборон і арештів на кошти та рахунки, шляхом відкриття нових під час тривання ВП і при наявності арешту на існуючих рахунках і на рахунках, які можуть бути відкриті в майбутньому. Боржник не вчиняє жодних дій спрямованих на погашення боргу, не виконує жодні вимоги виконавців, не подав декларацію про доходи та майно, у тому числі про майно, яким володіє спільно з іншими особами, інформацію про рахунки у банках чи інших фінансових установах та про кошти, розміщені на них, про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. При цьому, в межах виконавчого провадження з`ясовано, що під час перебування відповідача ОСОБА_1 у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 набуто три лекові автомобілі, які зареєстровані на ім`я відповідачки ОСОБА_2 . Предметом позову є виділ Ѕ частки з кожного автомобіля на звернення стягнення на ці частки в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем. Представник позивача зазначає, що в межах ВП було з`ясовано, що подружжям набуто у власність кілька об`єктів нерухомості на території Обухівського району Київської області у зв`язку із чим позивачем 18.12.2020 рок було подано позов про виділ частки зі спільного майна та звернення на них стягнення. Однак, вже 21.12.2021 року відповідачка ОСОБА_2 здійснила перереєстрацію права власності на об`єкти нерухомості відчуживши майно за договорами дарування на користь сина відповідачів. Більше того, під час триваючого виконавчого провадження при наявності арешту на рахунках боржника відповідач ОСОБА_1 здійснив перерахування коштів зі свого рахунку в АТ «Банк Січ» на відкритий у банку Швейцарії рахунок в сумі 500000,00 дол. США. Таким чином, боржник вживає не лише заходів з ухилення від виконання рішення суду, а й спільно з відповідачкою ОСОБА_2 вживає прямі й умисні заходи спрямовані на приховування набутого у шлюбі майна та заходи із перешкоджання вчиненню дій виконавцем в ході примусового виконання рішення суду. Зважаючи на вище зазначені обставини, враховуючи те, що протягом семи років рішення суду не виконується, а також те, що очевидним є факт того, що подружжя має достатні статки, але не має наміру виконувати рішення суду, у зв`язку із чим все майно, яке набувається подружжям у шлюбі, реєструється не за боржником ОСОБА_1 , а за його дружиною відповідачкою ОСОБА_2 , представник вважає, що реєстрація права власності на все майно набуте за час перебування у шлюбі, за ОСОБА_2 , здійснюється саме з метою ухилення боржником від виконання рішення суду. Представник просить не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки арешт транспортних засобів не впливає на матеріальне становище відповідачів та не несе в собі додаткових витрат в результаті його застосування. Крім того, відповідач не володіє інформацією щодо можливості завдання таким арештом збитків ОСОБА_2 внаслідок його застосування.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатки до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що вказана заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи заяву представника позивача про забезпечення позову суд приймає до уваги, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень попередньо подана стороною позивача заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року передана на розгляд Обухівського районного суду Київської області (справа №755/19657/20) і станом на час постановлення цієї ухвали жодних даних про результати фактичного розгляду заяви про забезпечення позову Єдиний державний реєстр судових рішень не містить.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом позову є виділ Ѕ частки за трьома автомобілями, якими ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 та звернення стягнення на ці частки, які належать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед позивачем шляхом продажу їх з публічних торгів.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що між сторонами у справі дійсно виник спір стосовно виділу часток у праві спільної сумісної власності та звернення на них стягнення у погашення заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачем.

При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, і відповідне свідчить, що між сторонами дійсно існує спір.

Вирішуючи заяву сторони позивача про забезпечення позову, суд у першу чергу вважає за необхідне вказати на безпідставність вимог стосовно оголошення заборони вжиття будь-яких заходів спрямованих на відчуження автомобілів, що спрямовані позивачем до «будь-яких осіб», як це зазначено у змісті заяви.

До такого висновку суд дійшов ураховуючи невизначене коло осіб до яких звернуто вимогу встановлення відповідних заборон, і які відповідно не є учасниками судового процесу. Натомість задоволення вимог без будь-якої ідентифікації осіб, яких стосуються відповідні заборони, призводить не лише до необхідності таких осіб виконувати встановлені заборони утримуючись від вчинення певних дій, а й покладає на них передбачену законодавством відповідальності за невиконання рішення/ухвали суду, про яке таким особам не відомо і не могло бути відомо з урахуванням відсутності їх статусу, як учасника справи, що видається безпідставним.

Крім того, встановлення заборони вчиняти певні дії невизначеному колу осіб («будь-яким особам»), на переконання суду, не може призвести до досягнення реальної мети забезпечення позову, адже виконання такої ухвали є об`єктивно неможливим, поскільки неможливо у належний спосіб довести до відома невизначеного кола осіб рішення суду про заборону їм вчиняти певні дії. Тож вимоги заяви про забезпечення позову в частини спрямування встановлення заборон стосовно будь-яких осіб не підлягають до задоволення.

Реєстрація права власності на спірні автомобілі за відповідачкою ОСОБА_2 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями облікових карток транспортних засобі, які станом на 26.11.2020 року зареєстровані за ОСОБА_2 .

Оскільки виділ часток зі спірних автомобілів та звернення на них стягнення у погашення боргу ОСОБА_1 перед позивачем є предметом спору, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду, у разі задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

При цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у забезпеченні позову шляхом оголошення заборони будь-яких заходів спрямованих на відчуження автомобілів, оскільки саме по собі накладення арешту на автомобілі повною мірою забезпечить неможливість їх відчуження, перереєстрацію, обтяження тощо.

Крім того, суд не вбачає підстав для накладення арешту на автомобілі в межах суми у розмірі 45398157,83 грн., оскільки у змісті позовних вимог не йдеться про звернення стягнення на виділені частки автомобілів у погашення саме цієї суми.

За таких обставин заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту на спірні автомобілі.

Стосовно зустрічного забезпечення суд дійшов висновку про відсутність підстав для його застосування, оскільки правила обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку не застосуванню не підлягають, а збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову суд не вбачає.

Відповідачі можуть понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Заяву представника позивача про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, про виділ частки із спільного майна та звернення стягнення на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель G 63 AMG, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 .

Накласти арешт на автомобіль марки LEХUS,модель LX 570, номер шасі НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 .

Накласти арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SL 400, номер кузова НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_8 , 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений 18.01.2021 року.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9, );

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ).

Суддя -