Дата документу 16.11.2021 Справа № 319/156/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/156/21
Провадження №22-ц/807/2665/21
Головуючий в 1-й інстанції Валігурський Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гришко Романа Володимировича, Запорізької обласної прокуратури на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року, ухвалене у смт Більмак (повний текст рішення складено 26 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, яким з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.04.2021 року, просили стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 270 000 грн та користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 370 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування позову позивачі зазначали, що 04.05.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 00001584, згідно якого ОСОБА_1 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а ОСОБА_2 підозрювався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. 16.09.2019 року Куйбишевським районним судом Запорізької області ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Вирок набрав законної сили 25.01.2021 року. Позивачі зазначають, що їм було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності внаслідок незаконного повідомлення їм про підозру та пред`явлення обвинувачення у злочині, якого вони не скоювали, а також у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з проведенням щодо них слідчих дій та судового процесу, що привели до порушення їхніх нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, до порушення стосунків з оточуючими людьми. Завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, останній оцінив у розмірі 270 000 грн із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, яка становить 6 000 грн., помноженої на 45 місяців перебування його під слідством та судом. Завдану ОСОБА_2 моральну шкоду, останній оцінив у розмірі 370 000 грн із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, яка становить 6 000 грн, помноженої на 45 місяців перебування його під слідством та судом, а також 100 000 грн за незаконне тримання його під вартою протягом двох місяців та в подальшому під домашнім арештом.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 258 000 (двісті п`ятдесят вісім тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гришко Романа Володимировичаподали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду змінити та стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 258000,00 грн., на користь ОСОБА_2 358000,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що вироком встановлено незаконність повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що є підставою для стягнення моральної шкоди. Повідомлення про підозру передувало допиту ОСОБА_1 , а його покази не можуть свідчити про самообмову оскільки не є доказами у справі. ОСОБА_2 був незаконно позбавлений волі та обмежений у пересування, що є підставою для збільшення морального відшкодування гарантованого законом.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що з огляду на ч.4 ст. 1176 ЦК України ОСОБА_2 не має право на відшкодування шкоди, через наявність факту самообмови, яка перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню позивачів, а також за відсутності факту повної реабілітації.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гришко Романа Володимировича непідлягає задоволенню, а апеляційна скарга Запорізької обласної прокуратури підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2017 року ОСОБА_2 слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме в незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, що підтверджено копією повідомлення про підозру від 15.06.2017 року.

В подальшому 09.08.2017 року слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів): передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме в незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб та передбаченого ч. 2 ст. 309, а саме у незаконному придбанні, зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, що підтверджено копією повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 09.08.2017 року.

Відповідно до копії повідомлення про підозру від 19.06.2017 року слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Гостряну М.В. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб.

Згідно копії повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.06.2017 року слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Гостряну М.В. повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів): передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: у незаконному зберіганні з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, у незаконному зберіганні з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно, передбаченому ч. 2 ст. 310 а саме у незаконному вирощуванні конопель в кількості 60 шістдесят) рослин, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.

Згідно Протоколу допиту підозрюваного від 15.06.2017, допитаний за відсутності захисника ОСОБА_2 по суті поставлених запитань дав зокрема показання: «на початку травня я зі своїм знайомим ОСОБА_4 вирішили продавати марихуану. 04.05.2017 року я прийшов до ОСОБА_5 додому, взяв у нього частину наркотику після чого продав в смт. Більмак. Після цього 08.06.2017 також взяв у ОСОБА_5 наркотики, які в подальшому продав за грошові кошти в сумі 900 грн. Крім того, 14.06.2017 в обідній час зателефонував ОСОБА_5 та повідомив про необхідність наркотику. Після цього ОСОБА_5 йому перетелефонував та повідомив, що наркотик по АДРЕСА_1 в траві навпроти забору. Далі я з ОСОБА_6 підійшли на вказане місце де ОСОБА_6 забрав наркотик і віддав йому гроші в сумі 900 грн. Після цього я пішов до ОСОБА_5 де ми поділили гроші».

Згідно Протоколу допиту підозрюваного від 09.08.2017 в присутності захисника ОСОБА_2 відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився надавати показання.

Згідно протоколу допиту підозрюваного від 19.06.2017, допитаний ОСОБА_1 надав зокрема показання: «В середині осені 2016 у мене в городі виріс великий кущ коноплі, який я вирішив вирвати і висушити, щоб в подальшому виготовити з нього наркотик «марихуана». Коли кущ просох, я з нього зірвав верхні частини, листя, перетер і залишив зберігати на території мого домоволодіння. Приблизно на початку травня 2017 року у мене з ОСОБА_7 виник умисел направлений на продаж наркотику «марихуана», з метою отримання грошових коштів. Особисто я сам ніколи наркотик не передавав, завжди цим займався ОСОБА_7 , якому я в свою чергу передавав наркотик. Коли він продавав наркотик, то приходив до мене додому і ми ділили гроші від продажу. В ході обшуку було виявлено суху речовину, яка залишилась з минулого врожаю і я зберігав її як для особистого вживання так і з метою збуту за наявності покупця. Свою вину у вчинені кримінальних правопорушень визнаю повністю».

Згідно протоколу допиту підозрюваного від 24.06.2017, допитаний ОСОБА_1 надав зокрема показання: «на даних мною раніше показаннях я наполягаю, змінювати їх не збираюсь. Показання даю добровільно, без будь-якого впливу на мене з боку працівників поліції. З відомостями, викладеними в моїй підозрі у вчиненні мною кримінальних правопорушень (злочинів) згоден повністю. Вину у вчиненні даних кримінальних правопорушень визнаю повністю».

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_1 також визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного з вирощуванням рослин коноплі за ч. 2 ст. 310 КК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.06.2017 у справі № 310/3392/17, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.07.2017, застосовано до підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням у ДУ «Вільнянська УВП (№11)» МЮУ, строк тримання під вартою ОСОБА_2 постановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 18 год. 15 хв. 14.06.2017 року до 18 год. 15 хв. 12.08.2017 року.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11.08.2017 року у справі № 319/990/17 призначено судовий розгляд кримінального провадження № 0001584 від 04.05.2017 відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , змінено ОСОБА_2 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, без застосування електронного засобу контролю, звільнивши його із зали суду, покладено на ОСОБА_2 наступні обов`язки: заборонено залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.; прибувати до Куйбишевського районного суду Запорізької області на розгляд даного кримінального провадження за кожним викликом суду у встановлене місце, день та час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме: смт. Більмак Запорізької області, без дозволу суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; встановлено строк домашнього арешту ОСОБА_2 до 09.10.2017 року включно.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16.09.2019 у справі №319/990/17, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2021, ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України. Запобіжні заходи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням законної сили, ухвалено не застосовувати.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 як при повідомленні про підозру 19.06.2017 так і після заміни раніше повідомленої підозри 24.06.2017 добровільно перешкоджав з`ясуванню істини та сприяв притягненню до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди завданої повідомленням ОСОБА_1 , про підозру та пред`явленням обвинувачення, у злочині передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки позивач під час досудового слідства давав показання на підтвердження своєї вини й така самообмова була добровільною та зафіксована в матеріалах кримінальної справи. Неможливо стверджувати про незаконність перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, так як він у подальшому був визнаний винним та засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 310 КК України, оскільки факт непідтвердження в суді однієї із кваліфікуючих ознак злочину, чи певного епізоду злочинної діяльності не свідчить про незаконність притягнення особи до кримінальної відповідальності та не тягне за собою права на відшкодування шкоди в порядку ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94. ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 43 повних місяці: з 14.06.2017 (фактичне затримання) до 25.01.2021 (набрання законної сили вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області). Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати 6000 грн за кожен місяць перебування ОСОБА_2 під слідством та судом, у цьому випадку становить 43 місяці*6000 =258 000грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1, 2 та 7 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі Закон №266/94-ВР).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону №266/94-ВР визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1) ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР, у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

У даній справі підставою пред`явлених позовних вимог є постановлення виправдувального вироку Куйбишевським районним судом Запорізької області від 16.09.2019 у справі №319/990/17, який залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2021, згідно якого ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України.

Між тим, під час перебування цієї справи на апеляційному розгляді, постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року та ухвала Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2021 року у кримінальному провадженні №319/990/17 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, відсутня саме підстава позову (а не предмет позову як помилково вважали позивачі у своїй заяві про закриття провадження у справі) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, що є своїм наслідком відмову у задоволенні вимог позову.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гришко Романа Володимировича задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Запорізької обласної прокуратури підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гришко Романа Володимировича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти у справі нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір у розмірі 3870,00 грн. на користь Запорізької обласної прокуратури.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 листопада 2021 року

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков