19 листопада 2021 року
Справа № 711/4125/20
Провадження № 22-з/821/78/21
категорія: 304000000
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,
секретаря - Винник І. М.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державне підприємство/ «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам»),
треті особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державна казначейська служба України,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 та адвоката Міщенка Сергія Валентиновича про ухвалення додаткового рішення (постанови) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державна казначейська служба України, про застосування наслідків недійсності правочину,
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.
Уточнивши позовні вимоги позивач просила суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 солідарно грошові кошти в сумі 807 576 грн, як плату за придбану нею квартиру АДРЕСА_1 , що оформлена Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017, договору купівлі-продажу, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2018 по справі № 711/750/18 було визнано недійсним.
Стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів в сумі 42 504 грн за період з 03.10.2018 по 08.11.2019: 3% річних в сумі 1 404,38 грн та індекс інфляції в сумі 3 149,55 грн, а всього 4 553,93 грн.
Стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів в сумі 807 576 грн за період з 03.10.2018 по 11.06.2020: 3% річних в сумі 40 990,87 грн та індекс інфляції в сумі 81 717,98 грн, а всього 122 708,85 грн.
Стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 19 348,39 грн судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року, із врахуванням ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 76 497,88 грн; кошти в розмірі 8 854,79 грн за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.10.2018 по 08.11.2019; судовий збір в розмірі 853,50 грн, а всього - 86 206,17 грн.

Стягнуто з ДП «Система електронних торгів арештованим майном» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4 553,93 грн за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.10.2018 по 08.11.2019.

В іншій частині відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 грошових коштів, які були внесені ОСОБА_1 на оплату квартири АДРЕСА_1 з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 807 576 грн, які були внесені ОСОБА_1 на оплату квартири АДРЕСА_1 ; за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року: інфляційні втрати у розмірі 81 717,98 грн та 3 % річних у розмірі 40 990,87 грн, а всього 930 284,85 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Стягнуто із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 10657,91 грн судового збору.

Стягнуто із ДП «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам») на користь ОСОБА_1 52,48 грн судового збору.

09 листопада 2021 року ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Міщенком С. В. подано заяву про подання доказів розміру витрат на правничу допомогу та про стягнення судових витрат з відповідача шляхом ухвалення додаткового рішення (постанови).

Заява мотивована тим, що при зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала орієнтовний розрахунок суми судових витрат в сумі 10 000 грн. Відповідачі проти зазначеного розрахунку та заявленої суми заперечень не подавали.

Крім того, стороною позивача до закінчення судових дебатів було подано до суду апеляційної інстанції відповідну заяву про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення, оскільки в силу фінансового стану ОСОБА_1 та за умовами Договору про надання правничої (правової) допомоги - докази про підтвердження їх понесення позивач могла подати лиш після ухвалення рішення.

Вказує, що її витрати на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку із апеляційним розглядом цивільної справи № 711/4125/20 склали 10 000 грн.

Просила суд ухвалити додаткове рішення (постанову), яким стягнути із Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги у сумі 10 000 грн.

Обговоривши доводи клопотання, судова колегія дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До апеляційної скарги представник ОСОБА_1 , додавав заяву про (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача, у зв`язку із розглядом справи та вказував, що докази понесення витрат (судовий збір та витрати на правову допомогу) будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Аналогічне клопотання було подано і в процесі розгляду справи апеляційним судом.

Заяву по ухвалення додаткового рішення подано ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Міщенком С. В. до Черкаського апеляційного суду в межах процесуальних строків.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Частинами 1 - 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Крім того, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Міщенком С. В. укладено Договір № 020/2020 про надання правничої (правової) допомоги.

Пунктом 1.1. Договору № 020/202016 адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

16 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Міщенком С. В. укладено Додаткову угоду до Договору № 020/2020 про надання правничої (правової) допомоги від 18 лютого 2020 року.

Вказаною Додатковою угодою доповнено п. 1.2 розділу 1 Договору «Предмет Договору, права і обов`язки сторін», підпунктом 1.2.1 та підпунктом 1.2.2. наступного змісту: 1.2.1 адвокат у погоджені з клієнтом строки формує та відправляє від свого імені або від імені клієнта апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/4125/20; 1.2.2 адвокат представляє клієнта в Черкаському апеляційному суді, здійснює від імені клієнта його процесуальні права та обов`язки передбачені для позивача ст. 43, 49, 352 ЦПК України без обмеження повноваження представника на вчинення певної процесуальної дії, під час розглядом апеляційним судом скарги на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/4125/20.

Пунктом 3.1 розділу 3 Договору «Ціна Договору» доповнено наступним реченням: за правничу допомогу, передбачену в п. п. 1.2.1 та 1.2.2 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду у фіксованому розмірі 10 000 грн протягом п`яти днів після закінчення апеляційного розгляду цивільної справи № 711/4125/20.

На підтвердження повноважень адвоката було надано також ордер Серії ЧК №140403 на представництво ОСОБА_1 адвокатом Міщенком С. В. в Черкаському апеляційному суді (т. 2 а.с. 142).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру ОСОБА_1 надано суду акт про надання та оплату послуг правничої (правової) допомоги від 09 листопада 2021 року, Дублікат чеку від 08.11.2021 на суму 10 000 грн, платіжне доручення № @2PL468851 від 08 листопада 2021 року на суму 10 000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія судів керується принципами розумності, добросовісності та виваженості, а також диспозитивності цивільного процесу.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідачами по справі не заявлялось жодних заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, хоча мали для цього достатньо часу, адже орієнтовний розмір таких витрат подавався разом з апеляційною скаргою, при цьому остаточний розмір витрат не змінився.

Заяву про ухвалення додаткової постанови направлено ОСОБА_1 відповідачам рекомендованим листом 09.11.2021.

Апеляційним судом сторони належним чином повідомлялись про розгляд вказаного питання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу за представництво інтересів в Черкаському апеляційному суді у розмірі 10 000 грн, які, враховуючи зміст резолютивної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, підлягають стягненню із Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 та адвоката Міщенка Сергія Валентиновича про ухвалення додаткової постанови задовольнити.

Стягнути із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 10 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко