Справа № 266/1326/21
Провадження № 2/266/533/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариса Семенівна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся із позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач 1), ОСОБА_5 (далі Відповідач 2), про визнання недійсним договору купівлі продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 21.12.2019 р. та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 ; визнання зазначеного будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя його розподіл шляхом визнання за Позивачем та Відповідачем 1 права власності на Ѕ частки за кожним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 11.06.1994 року. Шлюб не розірвано оскільки триває розслід справи у суді про його розірвання. Від даного шлюбу подружжя мають спільних дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме автомобіль Toyota LC 150 TRG 150 2.7 AT, 2008 року випуску та нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 загальною площею 90,9 кв. м., житловою площею 52,8 кв. м. на підставі договору купівлі - продажу від 20.02.2009 р. зареєстрованому в реєстрі за №494 посвідченому приватним нотаріусом Чичековою О.А. запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно зроблено 26.02.2009 р. Право власності було зареєстровано за ним. Під час шлюбу 07.01.2009 р. ним було видано на ім`я дружини нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Шабадаш Л.С. довіреність зареєстровану в реєстрі за №5, яка ним була відкликана 27.07.2020 р. Метою видання такої довіреності було здійснення ОСОБА_3 продажу належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та в подальшому придбання спірного будинку АДРЕСА_1 , оскільки він за характером своєї роботи часто перебуває за межами України тривалий час. Незважаючи на це скориставшись цією довіреністю ОСОБА_3 21.12.2019 р. від його імені уклала договір купівлі-продажу №1190, посвідчений приватним нотаріусом Шабадаш Л.С. з їх сином ОСОБА_5 .. Цей договір було укладено без його відома та відповідно згоди, оскільки на той час їх подружні відносини фактично припинились. Оскільки фактично джерелом набуття права власності на спірний будинок були кошти, які він заробляв працюючи за контрактом, а ОСОБА_3 в період шлюбу ніде не працювала та ніякого доходу не отримувала та враховуючи, що будинок було відчужено без його відома та згоди з метою виведення його з майна, що є спільним майном подружжя вважає договір купівлі продажу будинку є недійсним. Крім того, посилався на те, що їх син ОСОБА_5 який є покупцем також не мав самостійного джерела доходу з якого він би мав можливість придбати будинок. До того ж у сина не було необхідності у придбанні будинку оскільки він там фактично мешкав і користувався ним як член їх сім`ї. У зв`язку із чим спірне домоволодіння також є спільним майном подружжя та підлягають розподілу.

Відповідач ОСОБА_5 надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що дійсно відповідно договору купівлі - продажу №1190 від 22.12.2019 р. посвідченого приватним нотаріусом Шабадаш Л.С. ним придбано належний його батькам на праві спільної сумісної власності будинок АДРЕСА_1 . Позивач який є його батьком посилається на те, що цей договір було укладено без його відома та згоди оскільки стосунки між його батьками фактично припинились та договір носив формальний характер з метою штучної зміни статусу майна та вибуття з об`єкту спільної власності подружжя ОСОБА_8 з метою неможливого його поділу. Але це неможливо оскільки Позивач перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з його мамою ОСОБА_3 надав їй 07.01.2009 р. нотаріально посвідчену довіреність щодо розпорядження усім належним йому майном, зокрема на вчинення нею від його імені будь-яких правочинів щодо належного довірителю майна. Вказував, що його батько Позивач за освітою та фахом є моряком далекого плавання. Внаслідок того, що він значну частину часу перебував у рейсах за межами території України саме з цих міркувань для вирішення всіх питань їх родини він надав зазначену довіреність яка мала безстроковий термін дії та яка діяла до її відміни або скасування. З моменту придбання спірного будинку у 2009 р. вони всі разом проживали у вказаному будинку. Він також пішов по стопах батька та отримав відповідну морську освіту на разі працює за отриманим фахом. Він має самостійний заробіток. У зв`язку із тим що він є дорослою повнолітньою людиною постало питання про придбання окремого житла аби проживати окремо від батьків. Він разом із батьками обговорював це питання. Батьки мали намір придбати будинок більшого розміру аби проживати там окремо і для того щоб ми разом із братом ставши дорослими та маючи свої сім`ї могли приїжджати до батьків залишатись в них з ночівлею. З кінця 2019 р. десь до середини серпня 2020 р. батьки підшукували такий будинок з приводу чого уклали з ріелтором договір і вже майже знайшли варіант будинку. Але незважаючи на це в сім`ї не було все гладко і батьки мали між собою непорозуміння які стосувались сімейного життя. Батько час від часу зловживав алкоголем, в результаті чого ставались варки, рукоприкладство, що відображалось негативно на стосунки із ОСОБА_3 19.12.2019 р. перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння батько почав сварку із дружиною у зв`язку із чим було викликано поліцію та в подальшому батька було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля. Цього ж вечора батько не ночував вдома, а на ранок 20.12.2019 р. мабуть усвідомлюючи свої неправомірні дії він повернувся додому та почав просити вибачення у матері. При цьому на знак своїх добрих намірів він надав згоду на продаж йому спірного будинку та що це треба зробити не зволікаючи на відтягуючи часу. Особисто він не бажав йти до нотаріуса разом із нами та уповноважив це зробити від його імені мати на підставі вищезгаданої довіреності. Вони 21.12.2019 р. разом із мамою при цьому зі згоди батька пішли до нотаріуса та уклали спірний договір. Він цього ж дня передав грошові кошти матері за будинок у розмірі трохи менше 12000 доларів США, а саме 325800 грн. Посилання Позивача на те, що він не мав змоги заплатити гроші за купівлю будинку не відповідають дійсності. Він упродовж 2015 -2019 років працював на іноземних суднах різних компаній за кордоном України і мав самостійний дохід. І батько це знав. Так він за вказаний період відпрацював 4 рази за контрактом на посаді палубного кадету та отримував заробітну плату, яка загалом склала 15570 доларів США. Щодо продажу спірного будинку саме йому вказував на те, що у зв`язку із намірами батьків придбати новий більшого розміру будинок вони наголошували на тому щоб спірний будинок залишився саме йому як сину ти паче що фактично гроші від продажу будинку залишаться в сім`ї та до придбання нового будинку батьки могли проживати разом із молодшим братом разом із ним у будинку. Саме з цих міркувань і було укладено договір купівлі продажу не з сторонньою людиною, а з ним. Батьки ще до середини літа займались пошуком нового будинку, але через чергові сварки у липні та серпні 2020 р. припинили свої стосунки. Зокрема після останнього інциденту у серпні 2020 р. батько вивіз свої речі з належного йому будинку, забрав автомобіль та зимову гуму, частково зіпсував речі мами та покинув родину. Станом на час розгляду цієї справи триває розгляд справи між батьками про розлучення. Мати намагалась зберегти сім`ю вважаючи, що батько переживає кризу середнього віку, а його нестабільна емоційна поведінка пов`язана із вживанням алкоголю у зв`язку із чим зверталась до суду із клопотанням про надання строку для примирення. Спірний договір є реальним, всі істотні умови договору виконані, він передав грошові кошти за договором та відповідно на законних підставах набув право власності. Він зареєстрований та проживає у будинку разом із молодшим братом та матір`ю, а також із його дівчиною та нареченою ОСОБА_9 . Жодних підстав для визнання договору купівлі продажу не мається, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представником Відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву в якому відповідач 1 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування посилався на те, що вони разом із позивачем перебувають з 11.06.1994 р. у зареєстрованому шлюбі мають двох синів. Під час перебування у шлюбі ними 20.02.2009 р. було придбано спірний будинок, право власності на який було оформлено на Позивача. Оскільки чоловік досить тривалий час перебував за межами України працюючи на суднах іноземних компаній то ще 07.01.2009 р. він надав їй нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив її вчиняти від його імені правочини щодо розпорядження усім належним йому майном з чого би воно не складалося та де би воно не знаходилось. Довіреність мала безстроковий термін її дії та діяла до її відміни або скасування. Крім оскаржуваного договору вона на підставі цієї довіреності також укладала від імені чоловіка і інші договори, а саме договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_3 , придбання будинку АДРЕСА_1 . Вони разом із чоловіком та дітьми з моменту придбання будинку у 2009 році проживали в ньому. Їх старший син пішов по стопах батька та став моряком, працював на суднах закордонного плавання, отримував заробітну плату. Коли старший син став дорослим постало питання про придбання окремого житла. Вони як батьки розуміючи, що сім`я буде збільшуватись вели мову про те, аби придбати житловий будинок більшого розміру, де б могли розмістись і вони і їх молодший і старший сини разом із своїми родинами, які з`являться у майбутньому, онуками. Вони разом із чоловіком активно займались пошуком будинку з цього приводу звертались до ріелтора. Розглядаючи всі можливі варіанти вони переглядали різні будинки і серед таких був будинок АДРЕСА_4 . Вони разом із Позивачем ходили на його перегляд влітку 2020 р. і навіть вели мову про його придбання із власником ОСОБА_10 . До цього в їх сім`ї траплялись сварки. Позивач зловживав алкогольні напої та чинив проти неї домашнє насильство з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів за що Позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності. Така сварка сталася між ними і 19.12.2019 р. Позивач ображав її нецензурною лайкою, висловлював необґрунтовані претензії з приводу незадоволення подружнім життям. Старший син бачив, що батько перегинає палку зробив зауваження на що відреагував Позивач та вдарив сина. Вона не витримавши цього викликала поліцію. Після чого співробітники поліції склали протокол відносно чоловіка і того було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після скандалу чоловік не ночував вдома, а повернувся на ранок 20.12.2019 р. Він розкаювався у скоєному, просив пробачення та запропонував їй піти разом із старшим сином до нотаріуса та укласти спірний договір. При цьому він не бажав сам піти до нотаріуса і знаючи про наявну довіреність уповноважив від його імені зробити це. Вона повірила чоловіку та у його щирі наміри і погодилась на його пропозицію укласти договір купівлі продажу будинку. Після чого вони разом із сином взявши всі необхідні документи пішли до нотаріуса ОСОБА_11 де і уклали оскаржуваний договір купівлі продажу будинку. При цьому син ОСОБА_5 розрахувався з нею за будинок сплативши грошові кошти трохи менше 12000 доларів США, а саме 325800 грн. При цьому це були власні кошти сина, які він заробив працюючи протягом 2015 -2019 років на суднах іноземних компаній. Вони вирішили разом із чоловіком та сином на сімейній нараді продати будинок саме йому тому, що це буде найбільш вигідним для них. По перше гроші від продажу будинку фактично залишаться в їх сім`ї і вони також можуть залишатись проживати в ньому до того як придбають новий будинок. Але так сталось, що між ними погіршились сімейні стосунки. Особливо загострення стосунків між позивачем та нею мало місце 28.07.2020 та 24.08.2020 року, коли чоловік в черговий раз вчинив проти неї насильство в сім`ї з приводу чого вона зверталась до органів поліції. Після чого, чоловік зібрав речі, частково зіпсував її речі та покинув родину. Посилання не те, що їх шлюбні відносини припинились в грудні 2019 р. тобто на момент вчинення спірного договору не відповідають дійсності. Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, де посилався на те, що їх сімейні стосунки припинені з березня 2020 р. До того ж Позивач і раніше звертався із позовом до неї про розірвання шлюбу у жовтні 2020 р., але позовна заява була повернута судом. Позивач проявляє таку непослідовність у своїх вчинках, що також свідчить про те, що він змінює час від часу свої погляди. На даний час процес розлучення триває і вона всіляко намагається зберегти сім`ю. Вона вважає, що зміни в поведінці Позивача обумовлені захопленням іншою жінкою, яка на її думку настроює його проти родини. Вважає, що спірний договір купівлі продажу будинку від 21.12.2019 р. укладений між Позивачем від імені та в інтересах якого діяла вона та ОСОБА_5 є реальним та таким, що укладений відповідно до норм законодавства. В будинку на теперішній час зареєстрований та проживає ОСОБА_5 який є власником, їх молодший син ОСОБА_12 , наречена ОСОБА_13 та вона. Отже вона укладаючи від імені Позивача спірний договір діяла виключно у межах повноважень, наданих їй Позивачем, за його відома та згоди, за його дорученням та в його інтересах. На теперішній час відсутні підстави для поділу спірного будинку між ними оскільки він ще у 2019 році на законних підставах вибув із спільної їх власності як подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним у позові, додатково зазначивши, що в період проживання в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 , його дружина та діти знаходилась у нього на утриманні. Він дійсно надавав у 2009 році довіреність на ім`я дружини, але це було покликано лише одним, продати належну йому квартиру по АДРЕСА_5 . Оскільки він постійно працював за контрактом на суднах іноземних компаній за межами України та враховуючи, що довіреність була видана ще у 2009 році він забув про її існування. Натомість дружина, як тільки їх сімейне життя у 2019 році стало погіршуватись розуміючи, що втрачає джерело доходу у виді його заробітної плати скористалась довіреністю та без його відома та згоди на це уклала із сином спірний договір. Після того, як він дізнався про це, то у липні 2020 р. відкликав довіреність. Вважає, що дружина саме з метою уникнення в подальшому розподілу майна між ними уклала оскаржуваний правочин. Просив задовольнити позовні вимоги.

В подальшому позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій просив розглядати справу без його участі за участі його представника ОСОБА_2 , яка підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позові. В подальшому представник позивача надала письмову заяву про закінчення розгляду справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог посилаючись на практику ВС у справі за №308/2205/16-ц.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання договору купівлі - продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 21.12.2019 р. недійсним, визнання зазначеного нерухомого майна об`єктом сумісної власності та визнання за позивачем та нею права власності на Ѕ частки за кожним вищевказаного домоволодіння не визнала, вказуючи на те, що майно було придбано ними під час шлюбу за їх сімейні кошти. В подальшому саме зі згоди та за дорученням Позивача було відчужено на користь їх сина ОСОБА_15 . Про наявність довіреності та намір укласти цей договір Позивач знав та це було їх спільне рішення, оскільки доцільним було продати будинок саме сину, оскільки вони маючи придбати новий будинок мали змогу проживати в спірному будинку разом із старшим сином. До того ж вона не працювала саме тому, що цього потребував чоловік. Вона піклувалась про сім`ю, їх спільних дітей, займалась домашнім господарством, і незважаючи на те, що їх стосунки з чоловіком погіршились влітку 2020р. та враховуючи, що ініціатором розлучення став чоловік вона намагалась зберегти сім`ю. Наразі за рішенням суду брак між ними розірваний. Наполягала на тому, що чоловік у грудні 2019 р. був ініціатором укладення спірного договору, що вона і зробила від його імені цілком у відповідності до вимог закону. Їх син ОСОБА_15 виконав умови договору передав грошові кошти за продаж будинку і відповідно набув на законних підставах право власності. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю.

В подальшому відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 надали письмову заяву про закінчення розгляду справи без їх участі, з урахуванням відзиву, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Шабадаш Л.С. в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі на розсуд суду. Вказала, що договір купівлі - продажу житлового будинку, посвідчений нею 21.12.2019 р. №1190 укладений між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_5 . Від імені покупця діяла ОСОБА_3 , повноваження якої перевірено по довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Шабадаш Л.С., 07.01.2009 року за №5, яку в її присутності підписав ОСОБА_1 , якою уповноважив його представника ОСОБА_3 вчиняти договір купівлі - продажу нерухомого майна, належному йому на праві приватної власності. Нею було здійснено перевірку довіреності на момент укладення договору в Єдиному реєстрі довіреностей України, про що сформовано Витяг №40936225 від 21.12.2019 р. Крім того, представником ОСОБА_1 їй було надані оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно на його ім`я, яке продавалось. Отже, все це підтверджує наявність згоди ОСОБА_1 станом на 21.12.2019 року на укладення договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 45).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що їй знайома сім`я ОСОБА_8 , оскільки вона є нареченою ОСОБА_1 , оскільки мешкала разом із ним без реєстрації шлюбу з весни 2019 р. за адресою АДРЕСА_1 . Вона сприймає ОСОБА_14 своєю свекрухою, ОСОБА_1 їй знайомий, як батько нареченого. Зараз оскільки ОСОБА_5 перебуває на роботі за межами України, а також враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 складається з двох кімнат в яких мешкають ОСОБА_16 , її мати та молодший син, а також те, що вона не перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , вона мешкає тимчасово разом із своєю бабусею за адресою АДРЕСА_6 . Їй відомо, що будинок АДРЕСА_1 було продано ОСОБА_5 у грудні 2019 року оскільки його батьки мали намір купити більший будинок враховуючи, що сини в майбутньому будуть мати свої сім`ї, дітей, а тому батьки зможуть їх приймати у більшому за площею будинку. ОСОБА_15 сплатив за будинок грошові кошти своїй матері, яка залучила їх до сімейного бюджету. Договір купівлі-продажу будинку було укладено, оскільки ОСОБА_15 бажав сплати гроші щоб допомогти батькам купити новий будинок. Про це було відомо ОСОБА_1 , це обговорювалось на відпочинку, коли вони разом із сім`єю ОСОБА_8 їздили до с. Тополине. ОСОБА_17 говорив, що потрібно діяти та вже здійснювати підбір нового будинку. Влітку 2020 р. ОСОБА_17 пішов з будинку забравши свої речі, та купівлі нового будинку так і не відбулось. Її майбутній чоловік ОСОБА_15 сприймає будинок АДРЕСА_1 , як свою власність. Їй також відомо, що будинок було виставлено на продаж оскільки він є замалим для того, що в ньому мешкали вони як сім`я, а також ОСОБА_14 , її молодший син та мати.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що йому знайомі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та їх сини ОСОБА_5 та ОСОБА_12 як сусіди, оскільки він мешкає по АДРЕСА_7 . До 2020 року вони всі мешкали разом у будинку АДРЕСА_1 , а потім ОСОБА_1 виїхав з цього будинку, з того часу він його там не бачив. Приблизно рік він не бачив по сусідству ОСОБА_19 . Про наміри залишити будинок АДРЕСА_1 у власності старшого сина ОСОБА_15 він знає по слухах від сусідів по вулиці. Він по слухах знає, що подружжя ОСОБА_8 шукали новий будинок і ОСОБА_17 хотів купити у сусіда поруч будинок, але той відмовив оскільки ОСОБА_15 пиячив. Про намір залишити будинок сину він чув місяця два назад.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що працює на Донбаській товарній біржі. Йому особисто знайома ОСОБА_16 , з якою він уклав у листопаді 2019 р. договір з питання підбору нового будинку. Він перебував з нею у професійних стосунках. З ОСОБА_1 він не знайомий. Також він знає їх сина ОСОБА_5 , якого консультував без укладення договору по вайберу з питання продажу будинку по АДРЕСА_7 та підбору нового будинку, а саме з питання вартості. Він пропонував ОСОБА_3 декілька варіантів купівлі будинку більшою площею, зокрема по АДРЕСА_7 та на Фрегаті, а також йому відомо що вона разом із сином ОСОБА_15 самостійно розглядали варіант покупки будинку по АДРЕСА_4 . Йому відомо, що ОСОБА_17 чоловік ОСОБА_21 , але він його ніколи не бачив. З листопада 2019 р. він здійснював підбір будинків для покупки, а приблизно з весни 2021 р. в них з ОСОБА_22 була усна домовленість про підбор покупця на будинок в якому вона мешкала із синами, оскільки будинок був замалий. Син нібито мав намір одружитись, а вона мешкала там ще з меншим сином, матір`ю. На його думку, ОСОБА_16 разом із сином ОСОБА_23 здійснювали підбір будинку. Був чи ні присутній при перегляді будинків ОСОБА_17 йому не відомо.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази, дійшов висновку про таке.

В судовому засіданні встановлено, що Позивач та Відповідач 1, 11 червня 1994 року зареєстрували шлюб про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане 11.06.1994 р. міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполь, Донецької області, актовий запис № 584 (том 1 а.с. 24). Доказів про розірвання шлюбу на час ухвалення рішення сторонами суду не подано.

Подружжя ОСОБА_8 мають від шлюбу двох дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 25,26).

07.01.2009 р. Позивачем було видано на ім`я ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С. за реєстровим №5, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 від його імені вчиняти правочини щодо розпорядження всім його майном, з чого б воно не склалось і де б воно не знаходилось, тощо. Довіреність діяла до її відміни або скасування (том 1 а.с. 27). Припинення довіреності відбулося 27.07.2020 р., про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №42370929 (том 1 а.с. 28).

Позивач в судовому засіданні вказав, що вищевказана довіреність була видана з метою здійснення продажу належною йому квартири АДРЕСА_3 та подальшого придбання будинку АДРЕСА_1 , оскільки він в силу своєї роботи перебував за межами України. У 2009 р. його дружина виконала всі домовленості між ними здійснила продаж належної йому квартири за договором купівлі-продажу від 20.02.2009 р. посвідченим приватним нотаріусом Чичековою О.А. та придбала спірний будинок. Позивач також вказав, що згоди на продаж спірного будинку, який є їх спільною сумісною власністю з Відповідачем 1 не давав. Більш того відчуження майна відбулось без його відомо, з метою штучної зміни правового статусу цього майна та вибуття будинку з об`єктів спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 з метою унеможлювлювання його поділу, оскільки Відповідач 1 розуміла, що їх подружнє життя погіршилось.

Відповідач ОСОБА_3 вказала в судовому засіданні, що Позивач був обізнаний про укладення 21.12.2019 р. договору купівлі-продажу спірного будинку. Метою було фактичне залишення будинку в сім`ї ОСОБА_8 з можливість продовжувати в ньому проживати до придбання нового будинку більшого за площею.

Предметом доказування в даній справі є той факт чи вважатиметься довіреність від 07.01.2009 року підписана ОСОБА_1 його згодою на відчуження майна, яке перебуває у спільній частковій власності подружжя за оспорюваним правочином від 21.12.2019 року та чи укладено договір купівлі-продажу з дотриманням норм чинного законодавства.

Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.02.2009 р. зареєстрованого за реєстровим №494, укладеного між ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_1 від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу від 07.01.2009 р. за реєстровим №5, було придбано будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 236-237). Право власності згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно було зареєстровано в Маріупольському БТІ 26.02.2009 р., №8401932 за ОСОБА_1 (том 1 а.с. 239 об. ст.). Відомості про реєстрацію права власності на вказаний будинок станом також містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8401932 від 26.02.2009 р. (том 1 а.с. 30 об. ст.).

З посвідчення моряка НОМЕР_2 вбачається, що вказаний правочин було укладено під час перебування ОСОБА_1 на судні YA TOIVO в період часу з 06.01.2009 р. по 09.04.2009 р. (том 1 а.с. 19 об. ст.), що узгоджується із доводами Позивача, що ним було видано на ім`я дружини довіреність з метою продажу належної йому квартири та придбання спірного будинку, оскільки він в зазначений час працював за межами України.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

З наведеного вбачається, що будинок АДРЕСА_1 у 2009 році набуто подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період шлюбу, отже з лютого 2009 р. перебував у їх спільній сумісній власності. Про зазначені обставини сторони не заперечували в судовому засіданні.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Розпорядження майном, зокрема договори купівлі-продажу майна, що являється спільною сумісною власністю подружжя укладаються з дотриманням вимог вищевказаних норм - ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.12.2019 р. посвідченого державним нотаріусом Шабадаш Л.С. зареєстрованого в реєстрі за №1190 ОСОБА_1 від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу від 07.01.2009 р. за реєстровим №5, яка надала також згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на укладення зазначеного договору, було продано ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 90,9 кв.м., житловою площею 52,8 кв. (том 1 а.с. 230, 234).

Відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказаний будинок містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50389413 від 21.12.2019 р. (том 1 а.с. 29).

Таким чином, під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу у нотаріуса була присутня з боку продавця Відповідач 1, яка діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_1 на підставі довіреності (том 1 а.с. 27) та від свого імені надаючи згоду на його продаж, з боку покупця Відповідач 2 (том 1 а.с. 233).

Довіреністю визнається письмове повноваження, яке видає одна сторона (довіритель) іншій (представнику) для представництва перед третіми особами. Довіреність - це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який діючи на підставі довіреності, створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляють (частина перша статті 237 ЦК України).

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Як зазначено вище, довіреністю виданою 07.01.2009 р. Позивач уповноважив Відповідача 1 бути його представником, зокрема для укладення від його імені правочинів щодо розпорядження всім його майном, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, приймати подароване майно, обмінювати майно, визначати в усіх випадках строки та інші умови на свій розсуд.

Отже у довіреності від 07.01.2009 р. зафіксовані межі повноважень Відповідача 1 щодо розпорядження всім належним Позивачу майном на дату укладення довіреності. Відомостей про те, що Позивач надав згоду на розпорядження тим майном, яке буде набуте Позивачем в майбутньому, в довіреності не відображено.

Таким чином, видана Позивачем довіреність є згодою на вчинення від його імені правочинів, зокрема щодо відчуження майна, яке вже перебувало на той час у його власності.

Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відчуження будинку за оспорюваним правочином відбулось без згоди Позивача на це, як того вимагає частина 3 статті 65 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

У відповідності до. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості повернення відшкодувати вартість того, що одержано.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Абзацом 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Постанова) передбачено, що відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюванного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, може бути заявлено як однією із сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. п. 7 зазначеної Постанови, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Наведене свідчить, що Позивач вправі для захисту своїх порушених прав заявляти такі вимоги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладено з порушенням вимог ч. 1, ч. 3 ст. 65 СК України, а також ч.1, ч. 2 ст. 369 ЦК України, отже його слід визнати недійсним.

Саме такого висновку притримався Верховний суд виклавши його у своїй постанові від 11.02.2019 р. у справі за №308/2205/16-ц.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01.04.2014 р. у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п.1 ч.2 ст.16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п.2 ч.2 ст.16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

За ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Враховуючи те, що державна реєстрація права власності на спірний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 здійснена на підставі недійсного правочину, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності останнього реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123, здійснену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., номер запису про право власності 50389413 від 21.12.2019.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Суду не представлено доказів, що будинок придбався ОСОБА_1 на умовах визначених ст.57 СК України. Як передбачено ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст.70 СК України у разі розподілу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що будинок, який подружжя придбало перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та має бути поділена між ними на умовах рівності часток (ст.70 СК України.)

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Всі інші аргументи та інші документи додані сторонами до справи, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету позову і не спростовують висновків суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-8, 12-18, 81, 141 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариса Семенівна задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 90,9 кв. м., житловою площею 52,8 кв. м., від 21 грудня 2019 р. посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., за реєстровим №1190 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказаний будинок, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123, здійснену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С., номер запису про право власності 50389413 від 21.12.2019.

Визнати будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 90,9 кв. м., житловою площею 52,8 кв. м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та здійснити поділ наступним чином:

визнати за ОСОБА_14 право власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 90,9 кв. м., житловою площею 52,8 кв. м.;

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 90,9 кв. м., житловою площею 52,8 кв. м.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 р.

Суддя: Шишилін О. Г.

відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_8 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1