ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1956/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5978/20 Категорія: 305010300 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2021 року (повний текст складений 21 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції( ГУ НП) в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ГУ НП в Черкаській області, мотивуючи його наступними обставинами.

Позивач звертався до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із запитом про надання публічної інформації, а саме: інформації про кількість комісій (поліцейських комісій), які проводили співбесіди при відборі кандидатів до патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році та їх персональний склад в кожній комісії із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові; повідомити, яка комісія (поліцейська комісія) проводила із ним співбесіду при відборі його, як кандидата патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році. Оскільки відповідач не надав йому відповіді на вказане звернення, тому він оскаржив дану бездіяльність до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі №580/830/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо неповідомлення його ОСОБА_1 про направлення його запиту від 11 лютого 2020 року за належністю до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП. Також визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненаправлення за належністю його ОСОБА_1 запиту від 11 лютого 2020 року в частині надання публічної інформації про кількість комісій (поліцейських комісій), які проводили співбесіди при відборі кандидатів до патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році та їх персональний склад в кожній комісії із зазначенням: прізвища, ім`я та по-батькові. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області повторно розглянути його ОСОБА_1 запит від 11 лютого 2020 року, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині судового рішення.

Позивач вказував, що такими протиправними діями Головного управління Національної поліції в Черкаській області йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку відповідача суб`єкта владних повноважень викликало в нього негативні емоції, внаслідок було погане самопочуття, пригнічений стан.

Позивач також наполягав на тому, що тривала боротьба на захист його прав виснажує його, викликає в нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення суду, викликає розчарування в діяльності як державних органів так і органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальною сферою, що створює додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією піж час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувалися.

Оскільки відповідач не надав йому запитувану ним інформацію та враховуючи що з дня порушення його прав пройшло сім місяців (з лютого по серпень 2020 року), то завдану йому моральну шкоду він оцінює у 33 061,00 грн., виходячи із розрахунку: 4 723,00 грн./мінімальна заробітна плата для працездатних осіб на момент звернення до суду у січні 2020 року/ х 7 місяців = 33 061,00 грн.

Вказану суму ОСОБА_1 просив стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його користь як моральну шкоду на підставі ст. 1173 ЦК України.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн. Стягнуто із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Судом вказано на те, що Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області позивачу неправомірно було відмовлено у наданні інформації на його запит від 11 лютого 2020 року, оскільки листом від 20 лютого 2020 року відповідач направив запит позивача від 11 лютого 2020 року за належністю до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП, однак не повідомив позивача про його направлення належному розпоряднику. При цьому відповідач не звернув увагу на те, що в своєму запиті позивач просив надати публічну інформацію про кількість комісій (поліцейських комісій), які проводили співбесіди при відборі кандидата до патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році та їх персональний склад, і відповідно щодо цієї частини запиту не направив його за належністю. Тобто в цій частині, запит позивача залишився взагалі без реагування.

Районний суд, виходячи із обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості його моральних страждань внаслідок порушення його права на отримання інформації, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом його прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 500,00 грн.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

У скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що судом не взято до уваги, що відповідач в першу чергу порушив спеціальний закон, що регулює діяльність поліції. Протиправними діями ГУ НП в Черкаській області апелянту була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Завдана шкода спричинила у чоловіка негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права.

Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан душевної рівноваги апелянта, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими він змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін.

Крім того апелянт є учасником бойових дій та мав певні законні очікування на отримання інформації. Зокрема маючи право на першочергове отримання земельної ділянки та намір на реалізацію цього права і подано було запит на доступ до публічної інформації з метою отримання інформації про вільні земельні ділянки, які можна використати під будівництво.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить практику ЄСПЛ що підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також скаржник вказує на те, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Апелянт наголошує на тому, що судом не було враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, позбавлення його можливості їх реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини відповідача, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди з 1 500,00 грн. до 33 061,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погодився з її доводами та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Спір у справі стосується відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення прав позивача Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області на доступ до публічної інформації.

За матеріалами справи встановлено, що 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звертався до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із запитом про надання йому публічної інформації. Запитувалася наступна інформація: 1. Надати публічну інформацію про кількість комісій (поліцейських комісій), які проводили співбесіди при виборі кандидатів до патрульної поліції м. Черкаси у 2015 році та їх персональний склад в кожній комісії із зазначенням: прізвища, ім`я та по-батькові. 2. Повідомити, яка комісія (поліцейська комісія) (зазначити персональний склад) проводила співбесіду з ОСОБА_1 при відборі його як кандидата до патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році.

У зв`язку з неотримання відповіді на вказаний запит, ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення його запиту від 11 лютого 2020 року за належністю до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненаправлення за належністю запиту ОСОБА_1 від 11 лютого 2020 року в частині надання публічної інформації про кількість комісій (поліцейських комісій), які проводили співбесіди при відборі кандидатів до патрульної поліції в м. Черкаси у 2015 році та їх персональний склад в кожній комісії із зазначенням: прізвища, ім`я та по-батькові. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 11 лютого 2020 року, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині судового рішення. Це рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Вказані правовідносини мають наступне правове врегулювання.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган».

Як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю ГУ НП у Черкаській області, заявив вимоги саме до ГУ НП в Черкаській області та просив стягнути моральну шкоду з ГУ НП в Черкаській області.

Районний суд, відхиляючи заперечення відповідача щодо неналежності відповідача, вказав, що такі доводи є неспроможними, з чим апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; (п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позовна вимога про відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України не може бути звернена до Національної поліції в Черкаській області як самостійного органу державної влади, оскільки відповідачем у такій категорії справ є саме держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Позовні вимоги про стягнення шкоди з держави в особі конкретного її органу ОСОБА_1 не заявляв, хоча у позовній заяві та скарзі на рішення суду першої інстанції сам надав судову практику, за якою шкода на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України відшкодовується саме державою в особі конкретного її органу чи із органів місцевого самоврядування.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Рішення районного суду, яке оскаржується апелянтом, ухвалене за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головоного управління Національної поліції в Черкаській області, яке є неналежним відповідачем у справі. Позовні вимоги про стягнення шкоди з держави позивач не заявляв, тому стягнення з державного бюджету України на користь позивача понесеної моральної шкоди буде порушенням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 13 ЦПК України.

Питання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК за заявою позивача, районним судом не вирішувалося, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Частиною 4 ст. 367 ЦПК України апеляційному суду надано повноваження не обмежуватися доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді