Постанова

Іменем України

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 369/4856/19

провадження № 61-6665св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко Вікторія Вікторівна, Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський Сергій Станіславович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко Вікторії Вікторівни, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про визнання електронних торгів недійсними, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно

за касаційною скаргою ОСОБА_1 та доповненнями до неї на постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати запис приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В. В. (далі - приватний нотаріус Нікітенко В. В.) від 11 січня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про перехід права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:007:5045) до ОСОБА_2 ;

визнати недійсними електронні торги з відчуження земельної ділянки (кадастровий номер :01:007:5045) за адресою: АДРЕСА_1 , проведені 02 січня 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :01:007:5045, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 369/6006/16-к за клопотанням старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області Мельника О. П., у кримінальному провадженні від 20 жовтня 2016 року № 0000054, накладено арешт на земельні ділянки в кількості 64 шт, у тому числі на його земельну ділянку, заборонено власникам чи іншим особам за дорученням власників розпоряджатися цими земельними ділянками, до скасування арешту в установленому порядку.

На виконання зазначеної ухвали 03 січня 2019 року державний реєстратор Дідур Б. В. вніс інформацію щодо обтяження на земельну ділянку у вигляді арешту.

Пізніше йому стало відомо, що спірну земельну ділянку ДП «СЕТАМ» продало на прилюдних (електронних) торгах, які відбулися 02 січня 2019 року на вебсайті електронних торгів: https://setam.net.ua.

На думку позивача, торги з продажу цієї земельної ділянки є недійсними з огляду на допущені при їх проведенні порушення законодавства, оскільки на земельну ділянку, що була предметом продажу, накладено арешт, заборонено власникам чи іншим особам за дорученням власників розпоряджатися земельною ділянкою до скасування арешту в установленому порядку, що є підставою для недійсності правочину. Приватний нотаріус Нікітенко В. В. незаконно провів державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, оскільки майно було під арештом та обтяженнями суду. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 28 серпня 2019 року позов задовольнив. Визнав недійсними електронні торги з відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:5045 за адресою: АДРЕСА_1 проведені 02 січня 2019 року ДП «СЕТАМ». Визнав протиправним та скасував запис приватного нотаріуса Нікітенко В. В., внесений 11 січня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:5045 до ОСОБА_2 .. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки при проведенні електронних торгів з примусового відчуження спірної земельної ділянки порушені права, передбачені статтею 64-1 КПК України ОСОБА_1 як учасника кримінального провадження, а тому, враховуючи, що датою правочину з відчуження земельної ділянки за результатами електронних торгів згідно з протоколом № 379904 є дата складання приватним виконавцем виконавчого округу міста КиєваКрайчинським С. С. відповідного акта, тобто 04 січня 2019 року, суд дійшов висновку, що приватний виконавець Крайчинський С. С., маючи необхідний доступ до Реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на свої службові повноваження мав можливість встановити наявність відповідного обтяження.

Також суд дійшов висновку, що наявність арешту земельної ділянки є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на придбане з прилюдних торгів майно відповідно до статей 34, 46-1, 49 Закону України «Про нотаріат».

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Апеляційний суд розглядав справу неодноразово.

Київський апеляційний суд останньою постановою від 17 березня 2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що з ухвали про накладення арешту, на яку посилається позивач, видно, що цей арешт фактично був спрямований на забезпечення перебування у власності громадян земельних ділянок, на які накладено арешт, до моменту перевірки в межах кримінального провадження законності їх виділення органом місцевого самоврядування. Таким чином, відчуження земельної ділянки на прилюдних торгах ніяким чином не впливає на права ОСОБА_1 .

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року та залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2019 року.

Підставою касаційного оскарження рішення зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 та постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 755/21826/15-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 130/2006/17, від 10 червня 2020 року у справі № 207/1194/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 537/1566/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 369/4856/19; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що датою правочину з відчуження земельної ділянки за результатами електронних торгів згідно з протоколом № 379904, є дата складання відповідного акта приватним виконавцем Крайчинським С. С., тобто 04 січня 2019 року, вже після того, як обтяження на реалізоване на торгах майно було зареєстровано.Таким чином, приватний виконавець Крайчинський С. С., складаючи акт за результатами проведення торгів, маючи доступ до Реєстру речових прав на нерухоме майно з огляду на свої службові повноваження, мав можливість встановити наявність відповідного обтяження, однак не зробив цього. Приватний нотаріус Нікітенко В. В., маючи аналогічні повноваження, також не встановила зазначених обставин та безпідставно не відмовила у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). Суд не взяв до уваги, що належна позивачу земельна ділянка була продана на торгах за ціною набагато нижчою ніж ринкова. Крім того, зазначав, що, стягуючи витрати на правничу допомогу, апеляційний суд не врахував, що в матеріалах справи немає розрахунків таких витрат, не доказано та не доведено в суді, який саме час витрачено адвокатами.

У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що під час реалізації спірної земельної ділянки на неї був накладений арешт на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 369/6006/16-к, а тому продаж майна, обіг якого обмежений у зв`язку з накладенням арешту, порушує публічний порядок. Разом з цим, якщо доведено наявність заборони на відчуження та обізнаність продавця про її існування, той факт, що ця заборона не була зареєстрована у відповідному реєстрі, не має правового значення, тобто не може бути перешкодою для визнання правочину недійсним. Також апеляційний суд не взяв до уваги висновок Верховного Суду у цій справі щодо правомірності дій нотаріуса та приватного виконавця.

У червні 2021 року ДП «СЕТАМ» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - залишити без змін, оскільки це судове рішення є законним та обґрунтованим. Вказувало на те, що арешт на реалізовану на торгах земельну ділянку накладений в межах кримінального провадження, яке не спрямоване на захист прав позивача. При цьому зазначило, що законодавством не передбачено обов`язку приватного виконавця під час складання акта про проведені торги перевіряти наявність арештів. Більше того, ухвала суду про накладення арешту не могла бути підставою для зупинення торгів, оскільки на адресу організатора торгів не надходила.

У червні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дяченко І. В. також подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову -без змін. При цьому вказав, що в касаційній скарзі позивач не зазначив суті порушення норм права, не навів конкретних положень закону або іншого нормативно-правового акта, який неправильно застосований або порушений апеляційний судом під час прийняття оскаржуваної постанови. Відчуження земельної ділянки на торгах з метою виконання в примусовому порядку грошових зобов`язань ОСОБА_1 жодним чином не впливає та не порушує його права як боржника. Водночас, звертаючись до суду з цим позовом, позивач лише стверджував, що його права порушені, однак він не надав відповідних доказів на підтвердження цих обставин. Крім того, посилання позивача про недоведеність та неспівмірність стягнутих витрат на професійну правничу допомогу спростовуються фактичними обставинами справи та наявними у ній доказами.

Також представник ОСОБА_2 - адвокат Дяченко І. В. подав заяву про стягнення понесених судових витрат у зв`язку з переглядом справи в касаційному суді.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

27 травня 2021 року справа № 369/4856/19 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що на підставі свідоцтва про право власності від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер :01:007:504, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 369/6006/16-к накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:5045, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

У вказаній ухвалі зазначено, що орган досудового розслідування встановив, що, порушуючи Закон України «Про місцеве самоврядування», зловживаючи своїм службовим становищем, посадові особи сільської ради села Горенка протягом 2014-2015 років спільно з депутатами Горенської сільської ради, членами виконавчого комітету та землевпорядником, без проведення громадських слухань, незаконно змінили генеральний план забудови села Горенка, вивівши з нього землі, призначені для будівництва соціальної сфери, які були землями рекреаційного призначення.

22 жовтня 2018 року приватний виконавець Крайчинський С. С. направив до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 56888024 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:5045, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

02 січня 2019 року відбулися електронні торги № 379904 з реалізації цієї земельної ділянки, реєстраційний номер лота 321380, торги закінчені о 18 год 40 хв, переможець - ОСОБА_2

03 січня 2019 року ОСОБА_2 сплатив грошові кошти за придбання лота № 321380 згідно з протоколом від 02 січня 2019 року № 379904 у сумі 247 950,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк».

03 січня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Дідур Б. В. зареєстрував обтяження на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 369/6006/16-к.

04 січня 2019 року приватний виконавець Крайчинський С. С. склав акт № 56888024 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, згідно з яким реалізацію спірної земельної ділянки здійснено за 247 950,00 грн. Переможцем торгів визнаний ОСОБА_2

11 січня 2019 року приватний нотаріус Нікітенко В. В. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку на підставі акта від 04 січня 2019 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого приватним виконавцем Крайчинським С. С., та здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:5045, за ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Результат аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України дає підстави для висновку, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 в редакції, чинній на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас з порушенням прав та законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Сукупність цих обставин позивачем під час розгляду справи не доведено, зокрема не надано належних і допустимих доказів, що зазначені ним порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які свідчили б про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів.

Так, основним мотивом для визнання результатів оспорюваних електронних торгів недійсними позивач зазначає те, що ці торги проведені за наявності ухвали суду про накладення арешту на реалізовану на торгах земельну ділянку.

Відхиляючи ці доводи позивача, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що вказані доводи не є підставами для визнання результатів торгів недійсними.

Так, відповідно до пункту 2 розділу II Порядку відомості про чинні обтяження майна установлюються на підставі даних, зареєстрованих в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек).

Станом на 02 січня 2019 року відомості про обтяження, зареєстровані в установленому законом порядку, були відсутні, зокрема до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про державну реєстрацію обтяжень внесено 03 січня 2019 року, отже, за відсутності такої інформації не було підстав для зупинення електронних торгів.

Відповідно до пункту 2 розділу XI Порядку підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна; зупинення вчинення виконавчих дій у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження»; відкладення проведення виконавчих дій; наявність технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, виключно на період відновлення її працездатності.

Таким чином, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 369/6006/16-к про накладення арешту на земельну ділянку не була підставою для зупинення електронних торгів з реалізації цього нерухомого майна.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач у цій справі не є особою, в інтересах якого накладено арешт ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі 369/6006/16-к, а отже вказані підстави позову не можуть вважатись такими, що пов`язані із захистом прав позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18 (провадження 61-86св20).

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги, що недоведеність та неспівмірність стягнутих з позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ці доводи спростовуються фактичними обставинами справи та наявними у ній доказами.

Встановивши наведені обставини та правильно застосувавши норми матеріального права у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог з тих підстав, з якими позивач пов`язує недійсність електронних торгів.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 в суді касаційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У червні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Демченко І. В. подав заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, до якої додав договір про надання правничої допомоги, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, квитанцію про сплату витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, накладну поштового відправлення з описом вкладення до поштового відправлення про направлення вказаних документів ОСОБА_3 , які згідно з інформацією з Веб-сайту Укрпошти ОСОБА_1 за адресою для листування, зазначеною у касаційній скарзі, отримав 07 липня 2021 року.

Будь-яких заперечень щодо визначеного стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до Верховного Суду не подав.

Оскільки позивач не довів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, а також наявності підстав для зменшення розміру таких витрат, що підлягають розподілу між сторонами, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та доповнення до неї на постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000,00 грн (дванадцять тисяч) витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов