Справа № 430/1689/21
Провадження № 2/430/343/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський районний суд луганської області у складі головуючої судді Попової О.М., за участю секретаря судового засідання Романової М.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної громади, в особі: Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 24.11.1995 року проживає та зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією домової книги та відміткою на сторінці 10 паспорту. Одночасно позивачка є власником земельної ділянки, на якої розташований цей будинок, кадастровий № :17:008:0079, що підтверджується державним актом на право власності серія ЯЕ № 873505 від 13.05.2008 року та Інформацією Державного земельного кадастру від 06.08.2021 року.

У зв`язку з похилим віком позивачки - 86 років - вона обізнана, що цей будинок є її власністю, але не пам`ятає конкретних обставин набуття права власності на нього. Вона була впевнена, що спірний будинок є спадщиною після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла приблизно у 1985 році (точної дати не пам`ятає). Хоча ніяких правовстановлюючих документів саме на будинок в неї не збереглося. Але виявилось, що існують документи, які містять іншу інформацію. Так, є копія договору дарування від 18.03.1995 р., згідно якого ОСОБА_3 подарувала мені цей будинок. В технічному паспорті на будинок від 10.03.1995 р., виготовленого КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», позивачка вказана власником будинку, та згідно інформаційної довідки КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» від 26.04.2021 р. цей житловий будинок належить позивачці на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської держнотконтори 18.03.1995 року, реєстр № 1-599.

Але згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав

власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь яка інформація щодо права власності на цей будинок відсутня.

Тому з метою належного оформлення права власності на спірний будинок, необхідно судове рішення про визнання за позивачкою права власності. Також вважає, що вона набула право власності на цей будинок згідно ст.344 ЦК України за набувальною давністю, оскільки більше 25 років відкрито, безперервно, добросовісно володіє цим будинком, проживає та зареєстрована в ньому.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надала суду заяву в якій просила справу розглянути за відсутності їх представника, зазначила, що проти позовних вимог ніяких заперечень не має, рішення просила ухвалити на розсуд суду. Вказану заяву суд розцінює як визнання позову, тому, згідно ст.ст. 200, 206 ЦПК України, ухвалює рішення у підготовчому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, для задоволення позову існують усі законні підстави, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного.

Ті обставини, що з 24.11.1995 року позивачка проживає та зареєстрована в спірному житловому будинку АДРЕСА_1 , підтверджується копією домової книги та відміткою на сторінці 10 її паспорту. Одночасно позивачка є власником земельної ділянки, на якої розташований цей будинок, кадастровий № :17:008:0079, що підтверджується державним актом на право власності серія ЯЕ № 873505 від 13.05.2008 року та Інформацією Державного земельного кадастру від 06.08.2021 року.

Також, позивачкою додана копія договору дарування від 18.03.1995 р., згідно якого ОСОБА_3 подарувала позивачці вказаний будинок. В технічному паспорті на будинок від 10.03.1995 р., виготовленого КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», позивачка вказана власником будинку, та згідно інформаційної довідки КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» від 26.04.2021 р. цей житловий будинок належить позивачці на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської держнотконтори 18.03.1995 року, реєстр № 1-599.

Але згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав

власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь яка інформація щодо права власності на спірний будинок відсутня.

Тому суд вважає, що позивачка в будь-якому випадку набула право власності на спірний будинок згідно ст.344 ЦК України за набувальною давністю, оскільки більше 25 років відкрито, безперервно, добросовісно володіє цим будинком, проживає та зареєстрована в ньому.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем зазначеним об`єктом нерухомості значно перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Керуючись ст.ст. ст.ст. 200, 206, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, відповідно до ст.ст.15, 16, 344 ЦК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постанови Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної громади, в особі: Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 03.11.1999 р. Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який згідно технічного паспорту від 10.03.1995 р., виготовленого КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», складається із позначених на плані літерами: А-1 - житловий будинок (який складається із: І - коридор, ІІ - комора, 3 - житлова кімната, 2 - кухня), Г, Д - сараї, В - погріб, У - убиральня, № 1 - колодязь, № 1-2-3 - огорожа.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений 18.11.2021 року.

Суддя О.М.Попова