ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2021 року

м. Чернівці

справа № 726/700/20

провадження 22-ц/822/838/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

з участю представника позивача Чернівецької міської ради Ігната Максима Івановича

учасники справи

позивач Чернівецька міська рада

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 червня 2021 року, головуючий у першій інстанції Галичанський О.І.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Чернівецька міська рада у травні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (упущеної вигоди).

Зазначала, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року визнано право власності ОСОБА_1 на самочинно збудовану адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 .

Здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 7 листопада 2018 року.

Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради листом від 31 березня 2020 року №04/01-08/3-07/797 повідомлено ОСОБА_1 про обов`язок взяти участь у розвитку інфраструктури міста.

Посилалась на те, що ОСОБА_1 не сплачено пайовий внесок, тривалий час не вживаються заходи щодо здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, що свідчить про спробу уникнути виконання обов`язку з сплати внеску з пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 424187 грн. 40 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 червня 2021 року у позові відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Чернівецька міська рада в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (упущеної вигоди) задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не є замовником будівництва в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на порушення норм матеріального права.

Вказує, що пунктом 1.3 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, визначено, що замовник будівнитцва це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови ділянки чи володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року визнано право власності ОСОБА_1 на самочинне будівництво адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 червня 2020 року №205398088 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 .

Вважає, що у ОСОБА_1 виник статус замовника будівництва і обов`язок щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста Чернівці з моменту виникнення права власності на самочинне будівництво адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що ОСОБА_1 тривалий час не вживаються заходи щодо здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», що свідчить про спробу уникнути виконання обов`язку з сплати внеску з пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Порушено право Чернівецької міської ради на отримання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м.Чернівці, наявний склад цивільного правопорушення, що тягне відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Зазначає, що розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м.Чернівці визначений з урахуванням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 площею 464,10 кв.м, нормативів одиниці створеної потужності у м.Чернівці (показник опосередкованої вартості спорудження об`єктів житла для Чернівецької області (без урахування ПДВ), затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України станом на момент проведення розрахунку, але не пізніше дати здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, що становить 9140 грн./кв.м.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення.

Зазначає, що об`єкт незавершеного будівництва адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 придбано з прилюдних торгів ступенем готовності об`єкту 99%, який фактично є завершеним.

Механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих самочинно, чинним законодавством України не передбачено. Іншого способу визнання права власності на об`єкт будівництва адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 , окрім як в судовому порядку немає.

Вказує, що не є замовником будівництва, оскільки не здійснював будівельних робіт, не отримував містобудівних умов і обмежень, не подавав декларації про початок будівельних робіт, здійснив відчуження адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 у червні 2019 року.

Відсутні правові підстави для сплати пайового внеску на розвиток інфраструктури міста Чернівці за обставин не прийняття об`єкта в експлуатацію, а термін подачі декларації чи акту готовності об`єкту до експлуатації законодавством не встановлений.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

За змістом частини 1, 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом.

За змістом частини першої, третьої статті 130 ЦПК України випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

До матеріалів справи приєднано розписку про вручення дружині ОСОБА_2 28 жовтня 2021 року повістки на ім`я ОСОБА_1 про явку до Чернівецького апеляційного суду на 14 годину 9 листопада 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про судове засідання, у судове засідання не з`явився і явку представника не забезпечив, надав відзив на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради, є підстави для висновку про належне забезпечення прав відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чернівецької міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (упущеної вигоди), суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 3 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.1, 2, 3 чт.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз.4 п.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.1.4.2, 1.5, 2.1 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права Чернівецької міської ради на пайову участь замовника у розвитку інфраструктури м.Чернівці у спосіб стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради збитків (упущеної вигоди).

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не є замовником будівництва в розумінні частин 2, 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», останнім придбано будівлю з прилюдних торгів ступенем готовності 99%, що свідчить про фактичне здійснення будівельних робіт в повному обсязі, фінансування будівництва попереднім власником.

Водночас суд першої інстанції вказав, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 5 жовтня 2018 року визнано право власності ОСОБА_1 на комерційну нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 загальною площею 434,5 кв.м, доказів на обгрунтування розрахунку пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста із врахуванням загальної площі об`єка 464,1 кв.м немає.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено право власності ОСОБА_1 на майно, що складається із поділеного в натурі нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва адміністративної будівлі літ.Б, відсоток готовності якого становить 99%, площею 436,7 кв.м по АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 2 червня 2018 року №922622.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ.Б загальною площею 434,5 кв.м по АДРЕСА_1 , встановлено здійснення ОСОБА_1 самочинного будівництва

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 червня 2020 року №205398088 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ.Б площею 464,1 кв.м по АДРЕСА_1 .

Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради листом від 31 березня 2020 року №04/01-08/3-07/797 повідомлено ОСОБА_1 про обов`язок взяти участь у розвитку інфраструктури міста.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 434,5 кв.м по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцовою К.Т. 20 червня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за номером 14160.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову Чернівецької міської ради, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення збитків.

Підставою позову, тобто обставинами, якими Чернівецька міська ради обґрунтовувала позовні вимоги, зазначала не виконання ОСОБА_1 обо`язку взяти участь у розвитку інфраструктури м.Чернівці, встановленого ч.1, 2, 3 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Положенням про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24.12.2015 року №54.

Заслуговують на увагу посилання Чернівецької міської ради в апеляційній скарзі на наявність підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.

За змістом абзацу одинадцятого частини першої статті 1 Закону України « Про архітектурну діяльність» замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Положеннями підпункту 5 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною першою статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54 затверджено Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців.

Пунктом 1.3 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, визначено, що замовник будівнитцва це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови ділянки чи володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи.

Відповідно до частин 1, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно встановлено набуття ОСОБА_1 права власності на майно, що складається із поділеного в натурі нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва адміністративної будівлі літ.Б, відсоток готовності якого становить 99%, площею 436,7 кв.м по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 2 червня 2018 року №922622, земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 2 червня 2018 року №922623.

Водночас рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно встановлено здійснення ОСОБА_1 самочинного будівництва.

Визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ.Б по АДРЕСА_1 рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року без акту введення в експлуатацію.

Отже, ОСОБА_1 набуто право власності на закінчений об`єкт будівництва нерухомого майна нежитлову будівлю літ.Б по АДРЕСА_1 на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року.

За обставин набуття ОСОБА_1 права власності на закінчений об`єкт будівництва нерухомого майна на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року, здійснення реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ.Б площею 464,1 кв.м по АДРЕСА_1 у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 набув статусу замовника будівництва у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , викладеними у відзиві на апеляційну скарзу, що об`єкт незавершеного будівництва адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 придбано з прилюдних торгів фактично завершеним.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно встановлено здійснення ОСОБА_1 самочинного будівництва, тому наведені обставини не потребують доказування у цій справі.

У такому разі обставини здійснення будівельних робіт в повному обсязі до набуття ОСОБА_1 права власності на майно, що складається із поділеного в натурі нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва адміністративної будівлі літ.Б по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 2 червня 2018 року №922622, які суд першої інстанції вважав встановленими, є недоведеними.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).

Правовідносини щодо підстав та порядку пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту були урегульовані нормами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Частинами другою, третьою, п`ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (частина перша статті 40).

Втім, набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року №132-ІХ.

Відповідно до статті 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, до цивільних відносин, які виникли раніше, новий акт цивільного законодавства застосовується стосовно прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Разом з цим, відповідно до частини третьої статті 5 ЦК України, якщо акт цивільного законодавства, що регулював цивільні відносини, втратив чинність, новий нормативно-правовий акт з моменту набрання ним чинності застосовується до юридичних фактів цивільного права та породжуваних ними цивільних прав і обов`язків.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 914/2650/17.

Підпунктом 3 пункту 13 розділу І Закону України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» статтю 40 Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено з 01 січня 2020 року.

Згідно з пп.3, 4 п.2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у такому порядку: замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до п.1.4.2 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців дія Положення поширюється на замовників, які здійснили будівництво (реконструкцію, капітальний ремонт) об`єктів, при цьому, не уклавши договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Чернівців, або здають (здали) їх в експлуатацію після набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», не надавши своєчасно належним чином у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) до уповноваженого органу містобудування та архітектури щодо здійснення такого будівництва (самовільно збудовані об`єкти) і при спорудженні яких не було вирішене питання прийняття пайової участі.

Зі змісту пп.3 п.2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX випливає, що у наведених у цьому законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника.

Тому платіж для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений пп.3 п.2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX для звернення замовник будівництва до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку сплатити платіж. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Ухилення замовника від пайової участі є порушенням зобов`язань та вимог, які прямо передбачені законом та Положенням про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівці, затвердженим рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54.

Цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом - відшкодування збитків.

Згідно з частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує правову норму, умови договору, угоди тощо та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Протиправність поведінки боржника або кредитора у позадоговірних правовідносинах полягає у порушенні правової норми.

Встановлено, що ОСОБА_1 не сплачено кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м.Чернівців, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста. Вказане є протиправною формою поведінки, внаслідок якої (причинно-наслідковий зв`язок) Чернівецька міська рада не отримала на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням «упущена вигода» (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 924/71/18).При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не підлягає захисту право Чернівецької міської ради на стягнення збитків, заподіяних невиконанням ОСОБА_1 пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, у розмірі пайового внеску на порушення норм матеріального права.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності правових підстав для сплати пайового внеску на розвиток інфраструктури міста Чернівці за обставин не прийняття об`єкта в експлуатацію.

Так, пп.3 п.2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX визначено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, тобто початок перебігу такого строку не пов`язаний з фактом прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, про покладення обов`язку пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту на особу, яка здійснила незавершене будівництво адміністративної будівлі літ.Б по АДРЕСА_1 ступенем готовності 99%, оскільки за змістом пп.3 п.2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX визначальною обставиною для пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є суб`єкт (замовник) будівництва та вартість будівництва, тобто закінченого об`єкта будівництва.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року, Положенням про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівці, затвердженим рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54 не передбачено часткову пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням ступеня готовності незавершеного будівництва об`єкта.

Пунктом 2.2 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, визначено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Пункт 2.2.1 Положення встановлює, що якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами або за бажанням замовника будівництва, вона визначається на основі нормативів для одиниці створеної потужності у м.Чернівцях (показник опосередкованої вартості спорядження об`єктів житла для Чернівецької області (без урахування ПДВ), затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України станом на момент проведення розрахунку, але не пізніше дати здачі об`єкта будівництва в експлуатацію.

З огляду на наведене Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців, затверджене рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, не містить визначення загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування.

Розрахункова кошторисна вартість будівництва (розрахункова вартість будівництва) це прогнозована сума грошових коштів, необхідна для його здійснення. Вона складається з базисної кошторисної вартості будівництва (базисної вартості будівництва) та коштів на компенсацію витрат, пов`язаних з ринковими умовами здійснення будівництва (Державні будівельні норми IV-16-98 частина 1, які втратили чинність 01 січня 2001 року).

На заміну Державним будівельним нормам Д.1.1.-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» розроблений національний стандарт ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва.

Цей стандарт установлює основні правила з визначення вартості будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель і споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також реставрації пам`яток архітектури та містобудування.

Відповідно до п.3.11 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва кошторисний документ, який визначає повну кошторисну вартість об`єкта будівництва або його черги, включаючи кошторисну вартість будівельних робі, витрати на придбання устаткування, меблів та інвентарю, а також інші витрати. Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва складається основі об`єктних кошторисів, об`єктних кошторисних розрахунків і кошторисних розрахунків на окремі види витрат.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПУ України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Розмір збитків, завданих ОСОБА_1 внаслідок не сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м.Чернівці, підлягає доказуванню позивачем Чернівецькою міською радою.

У матеріалах справи відсутні докази загальної кошторисної вартості будівництва.

Водночас визнання рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року права власності ОСОБА_1 на комерційну нежитлову будівлю літ.Б загальною площею 434,5 кв.м по АДРЕСА_1 вартістю 1113440 грн. не є встановленням загальної кошторисної вартості будівництва.

Тому Чернівецькою міською радою обгрунтовано визначено розмір пайової участі ОСОБА_1 у розвитку інфраструктури міста відповідно показника опосередкованої вартості спорудження для Чернівецької області у розмірі 9140 грн. за 1 кв.м.

Згідно пункту 2.8 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівців, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24 грудня 2015 року №54, розмір (величина) пайового внеску замовника у створенні і розвитку інфраструктури міста розраховується за такою формулою: В п.у. = В.буд.заг. х Р п.у. х К, деВ.буд.заг. загальна вартість будівництва; Р п.у. встановлений розмір пайової участі; К коригуючий коефіцієнт (в разі його встановлення цим Положенням).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 червня 2020 року №205398088 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ.Б площею 464,1 кв.м по АДРЕСА_1 .

За пунктом 2.1 Положення розмір пайової участі (граничний) замовника у розвитку інфраструктури міста з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених міською радою становить 10% від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд.

Отже, розмір пайової участі ОСОБА_1 у розвитку інфраструктури м. Чернівці складає 424187 грн. 40 коп. (464,1 * 9149 грн. * 0,1).

З огляду на наведене з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради підлягають стягненню збитки у розмірі 424187 грн 40 коп.

Не можна погодитися з твердженнями ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про помилкове визначення загальної площі 464,1 кв.м нежитлової будівлі літ.Б по АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) вказано, що: «відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Ураховуючи наведене висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на обгрунтування розрахунку пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста із врахуванням загальної площі об`єка 464,1 кв.м не грунтуються на нормах матеріального права.

Обставини визнання рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року права власності ОСОБА_1 на комерційну нежитлову будівлю літ.Б загальною площею 434,5 кв.м по АДРЕСА_1 самі по собі не спростовують правильність відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відсутності доказів.

Розмір загальної площі нежитлової будівлі літ.Б 434,5 кв.м по АДРЕСА_1 , виначеної рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 жовтня 2018 року, спростовується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 2 червня 2018 року №922622, за яким ОСОБА_1 набуто право власності на майно, що складається із поділеного в натурі нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва адміністративної будівлі літ.Б, відсоток готовності якого становить 99%, площею 436,7 кв.м по АДРЕСА_1 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України, із постановленням нового рішення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задоволено.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 червня 2021 року скасовано, позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено.

Чернівецькою міською радою сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 6362 грн. 81 коп. відповідно до платіжного доручення №678 від 21 травня 2021 року, за подання апеляційної скарги в сумі 9544 грн. 22 коп. відповідно платіжного доручення №962 від 21 липня 2021 року.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради підлягають сплаті судові витрати в сумі 15907 грн. 03 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 червня 2021 року скасувати.

Позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради збитки в сумі 424187 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради судові витрати в сумі 15907 грн. 03 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 листопада 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

О.О. Одинак