Номер провадження 2/754/230/21
Справа №754/4060/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Дорошенко В.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 через свого представника звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що 06.02.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка. Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08.03.2018 року. Однак, в порушення договірних умов, відповідач досі не виконав свого зобов`язання по поверненню суми позики. Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення у повному обсязі.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач підписав розписку про отримання грошових коштів під тиском позивача. Отримання коштів було умовою оформлення відповідача на роботу в ТОВ «УДК», у якості торгового агента по перевезенням та поставці алкогольних напоїв. Також підтвердженням вказаних обставин є обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002711 від 28.08.2018 року відносно відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 06.02.2018 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики.

Згідно до умов п. 1.1. договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів відповідачем власноручно написана розписка.

Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) днів з дати укладення договору позики, тобто до 08 березня 2018 р.

Однак, вбачається, що в порушення договірних умов, відповідач наразі не виконав свого зобов`язання по поверненню суми позики.

Станом на теперішній час заборгованість відповідача за договором складає 100 000,00 грн.

Допитані в суді у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді надали суперечливі покази.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що покази допитаних в судовому засіданні свідків, в даному випадку, є недопустимими доказами в розумінні ст.ст.78,79 ЦПК України оскільки не дають можливості встановити дійсні обставини справи через їх суперечливість.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст.190 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 850,00 грн. Задоволено цивільний позов ТОВ «Українська дистрибуційна компанія». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» 3606,96 грн. матеріальної шкоди.

Вказаним вироком суду встановлена та обставина, що у невстановлений досудовим слідством час, 14.02.2018 року, у денний час доби, обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, в приміщенні закладу загального харчування «ІНФОРМАЦІЯ_3», що належить ФОП ОСОБА_7 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, представився торговим агентом ТОВ «УДК» та під приводом отримання коштів за попередньо поставлену ФОП ОСОБА_7 від ТОВ «УДК» продукцію для подальшого внесення цих коштів на банківський рахунок Постачальника, наміру вносити яких заздалегідь не мав, шляхом обману, отримав від працівниці вказаного закладу громадського харчування ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2329 гривень 68 копійок, що належали ТОВ «УДК» за поставлені товарно-матеріальні цінності, отримані ФОП ОСОБА_7 відповідно до накладної №5650 від 14.02.2018 року за договором поставки №820 від 19.07.2016 року. На наступний день, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ТОВ «УДК» шляхом обману, 15.02.2018 року, у денний час доби, ОСОБА_2 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4, в приміщенні закладу загального харчування «ІНФОРМАЦІЯ_3», що також належить ФОП ОСОБА_7 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, представившись торговим агентом ТОВ «УДК», під приводом отримання коштів за попередньо поставлену ФОП ОСОБА_7 від ТОВ «УДК» продукцію для подальшого внесення цих коштів на банківський рахунок Постачальника, наміру вносити яких заздалегідь не мав, шляхом обману, отримав від працівниці вказаного закладу громадського харчування ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1277 гривень 28 копійок, що належали ТОВ «УДК» за поставлені товарно-матеріальні цінності, отримані ФОП Кривов`язовим відповідно до накладної №5956 від 15.02.2018 року за договором поставки №820 від 19.07.2016 року. Отримані кошти у розмірі 2329 гривень 68 копійок та 1277 гривень 28 копійок ОСОБА_2 використав на власні потреби, чим в період часу з 14.02.2018 року по 15.02.2018 року завдав матеріальної шкоди ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» на загальну суму 3606 гривень 96 копійок. При цьому, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи, розмір цивільного позову, кількість та вартість викраденого не оспорював та підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На думку суду даний вирок жодним чином не спростовує обставини на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог та не стосується укладеного між позивачем та відповідачем договору позики зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявних в матеріалах справи договору позики та розписки від 06.02.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг позивачу ОСОБА_4 протягом визначеного строку.

Судом враховується, що вищезазначені договір позики та розписка містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача ОСОБА_2 , сам відповідач не заперечував написання даних документів.

Отже, вказані документи містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем через свого представника до матеріалів справи додано оригінали договору позики та розписка від 06.02.2018 року.

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_2 боргового зобов`язання перед ОСОБА_10 .

Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 207, 545, 640, 1046, 1049, ЦК України, ст.ст. 12, 76-82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики - 100000,00 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.01.2021 року.

Сторони по справі: позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.Г. Таран