Справа № 349/1007/20
Провадження № 2/349/19/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 листопада 2021 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 349/1007/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, про визнання права на проживання і реєстрацію місця проживання, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1

представник позивача адвокат Клименко О.І.

відповідачка ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Чорненький Я.Б.

представник служби у справах дітей Букачівської селищної ради Романишак І.Б.

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Клименко О.І., 20 липня 2020 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення, про визнання права на реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_1 з 15 серпня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . З цього часу була зареєстрована та спільно з чоловіком проживала в домоволодінні, яке належить відповідачці ОСОБА_2 . За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в них народилося троє дітей, які проживали разом з ними в домоволодінні по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після смерті чоловіка позивачка разом з дітьми продовжувала проживати в домоволодінні за вищезазначеною адресою. На початку 2020 року між позивачкою та відповідачкою, яка доводиться їй свекрухою, склалися неприязні стосунки. Наслідком непорозумінь стало те, що ОСОБА_2 вигнала її разом з дітьми з домоволодіння, змінила замки у вхідних дверях, чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Крім того, ОСОБА_2 не надає згоди на реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання по АДРЕСА_1 . На даний час позивачка разом з дітьми не мають власного житла. З цих підстав просила позовні вимоги задовольнити. Вселити її разом з дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у користуванні вищезазначеним житлом, надати ключі від замка на вхідних дверях. Визнати право ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на реєстрацію за адресою АДРЕСА_1 .

25 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що вона є власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 , зареєстрована та постійно проживає за вищезазначеною адресою. У домоволодінні значаться зареєстрованими відповідачі по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , однак протягом року за зареєстрованим місцем проживання не проживають без поважних на те причин, не беруть участі в утриманні житла, оплаті житлово-комунальних послуг. Реєстрація відповідачів у її домоволодінні порушує її права, як власника домоволодіння. Просила позов задовольнити. Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Клименко О.І. позов підтримали повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. ОСОБА_1 пояснила, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 продовжувала проживати разом з дітьми у домоволодінні по АДРЕСА_1 разом зі свекрухою. Дуже важко працювала, оскільки вся чоловіча робота по утриманню господарства лягла на її плечі. Вони утримували в господарстві коня, корову, дрібну птицю. Стосунки з свекрухою ОСОБА_2 були складними, недоброзичливими. ОСОБА_2 називала її "квартиранткою", при кожній суперечці акцентувала, що вона тут нічого не має. У серпні 2019 року свекруха продала худобу, яку вони разом годували. Коштів з продажу їй не надала, хоча це була спільна важка праця. Це спровокувало черговий конфлікт під час якого ОСОБА_2 вигнала її з дому разом з дітьми, а саме сказала, щоб вона забиралася геть з хати. В неї не було іншого виходу, як піти проживати до своєї матері. Впродовж серпня-вересня вона забирала речі, які їй належали - телевізор, комп`ютер, пральну машинку, оскільки вони були необхідні для дітей. Також ОСОБА_2 не надала згоди на реєстрацію її неповнолітнього сина ОСОБА_4 за її місцем проживання. Оскільки власного житла немає, просила позов задовольнити повністю.

Зустрічного позову ОСОБА_2 не визнала зовсім. Пояснила, що не проживає у будинку через те, що ОСОБА_2 вигнала її з дому, чинить перешкоди у користуванні житлом, а саме - поміняла вхідні двері, від яких в неї немає ключів. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка за її згодою була допитана у якості свідка, представник відповідачки адвокат Чорненький Я.Б. у судовому засіданні зустрічний позов підтримали повністю з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 без будь-якого тиску з боку ОСОБА_2 залишила домоволодіння, заздалегідь зібрала документи та речі першої необхідності. У подальшому вивезла з дому техніку, килими. Позивачка є особою похилого віку, а тому фізично не могла вигнати ОСОБА_1 з домоволодіння. Навпаки, була впевнена, що невістка і онуки будуть їй на старість допомагати. Після смерті сина ОСОБА_5 невістка ОСОБА_1 неодноразово говорила, що не буде тут проживати, залишить свекруху саму, піде з дому, поїде на заробітки, кілька разів йшла до своєї матері, але поверталася. Просили позов задовольнити.

Позову про вселення та усунення перешкод в користуванні та визнання права на реєстрацію не визнали зовсім. Пояснили, що ОСОБА_2 не чинила будь-яких перешкод ОСОБА_1 у користуванні житлом, не перешкоджала їй разом з дітьми проживати у домоволодінні. Стосунки між ними були непростими ще за життя її сина, невістка кілька разів хотіла переїхати до своєї матері, але син її зупиняв. Після смерті сина невістка продовжувала проживати в її домоволодінні. Вони разом вели спільне господарство. В серпні 2019 року вона продала худобу, за що виручила 16 тис. гривень. Половину коштів дала невістці, а другу половину залишила собі, щоб платити за комунальні послуги, придбати дрова на зиму. Невістку це дуже обурило. Через це вона 19 серпня 2019 року зібрала документи, в тому числі і частину її, та разом з дітьми пішла з домоволодіння. Ні вона, ні її дочка, яка на той час перебувала в неї, не виганяли невістку з дітьми з дому, навіть намірів таких в неї не було. Її дочка ОСОБА_7 хвилювалася з цього приводу, як вона тепер буде сама проживати в будинку. У наступні кілька днів невістка приїжджала за речами. Забрала одяг, телевізор, комп`ютер, пральну машину, антену (при цьому пошкодила покрівлю, яку вона потім змушена була ремонтувати), будівельні інструменти, килими. Речі вантажила на легковий автомобіль, вантажні буси. Замків у вхідних дверях вона не міняла, в невістки були ключі. Тільки в жовтні 2020 року пона поміняла вхідні двері, оскільки старі стали непридатні до використання. Щодо реєстрації онука, то вона не заперечувала, оскільки діти проживали разом з нею.

Представник служби у справах дітей і сім`ї Букачівської селищної ради Івано-Франківської області Романишак І.Б. підтримала висновок органу опіки і піклування від 20 липня 2021 року за №37, просила ухвалити рішення, яке відповідає найкращим інтересам неповнолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув. На адресу суду направив відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що відсутній за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки поступив на навчання у Львіський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського на факультет туризму, де навчається на денній формі навчання. Проживає у гуртожитку. Просив у позові відмовити.

Процесуальні дії:

Ухвалою від 12 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, визнання права на проживання і реєстрацію місця проживання залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 08 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користуваня житловим приміщенням, що розташоване по АДРЕСА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 349/1007/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, визнання права на проживання і реєстрацію місця проживання з цивільною справою № 349/1415/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користуваня житловим приміщенням, що розташоване по АДРЕСА_1 . Присвоєно об`єднаній справі № 349/1007/20 провадження № 2/349/388/20.

Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивачки ОСОБА_1 залучено орган опіки і піклування Букачівської селищної ради Івано-Франківської області.

Ухвалою від 02 листопада 2021 року визнано потрібним, щоб позивачка ОСОБА_1 дала особисті пояснення.

Заслухавши пояснення сторін та представників сторін, показання ОСОБА_2 , допитаної у якості свідка, представника служби у справах дітей і сім`ї Букачівської селищної ради Івано-Франківської області, свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 доводиться їй рідною сестрою. В серпні 2019 року сестра перейшла проживати до матері в с.Вишнів Рогатинського району Івано-Франківської області, оскільки її разом дітьми з домоволодіння по АДРЕСА_1 вигнала свекруха. З часу одруження її сестра разом з чоловіком проживали в домоволодінні ОСОБА_2 . Підтримували житло в належному стані, робили ремони, доглядали за домоволодінням. Чоловік дружини ОСОБА_5 захворів, тривалий час лікувався, однак помер. Ще чотири роки після смерті чоловіка її сестра разом з дітьми проживали разом з свекрухою ОСОБА_2 . Однак між ними часто виникали суперечки, непорозуміння, що у подальшому призвело до того, що ОСОБА_2 вигнала сестру разом з дітьми з домоволодіння, назвала її "квартиранткою". Крім того, багато речей, які належать її сестрі та дітям, залишилися в домоволодінні ОСОБА_2 . Іншого житла, окрім того, де вона протягом тривалого часу проживала, у сестри немає. Домоволодіння в с.Вишнів, де на даний час тимчасово проживає сестра, належить їхнім батькам, які склали заповіт на її дочку ОСОБА_11 . Крім того, в будинку батьків проживають ще два їхні брати, один з яких визнаний івалідом І групи по психічному захворюванню. За таких умов ОСОБА_1 разом з дітьми позбавлені нормальних умов проживання. Позивачка разом з дітьми проживає в одній кімнаті.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що на замовлення ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Зокрема, облаштовував ванну кімнату. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 свекруха ОСОБА_1 стала виганяти її разом з дітьми з домоволодіння. Через таку поведінку ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 змушена була залишити житло. Речі, які належать ОСОБА_1 залишилися в домоволодінні по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не впускає її до домоволодіння, не повертає речей.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що постійно проживає в АДРЕСА_2 . По сусідству з нею протягом вісімнадцяти років проживала ОСОБА_1 . В серпні 2019 року ОСОБА_2 вигнала невістку з дітьми з домоволодіння.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що доводиться дочкою ОСОБА_2 . Після смерті її брата, невістка продовжувала проживати разом з ОСОБА_2 . Ніхто не виганяв ОСОБА_1 з дому, навпаки, мати була задоволена, що невістка проживає разом з нею. Стосунки між матір`ю і невісткою поступово погіршувалися. 19 серпня 2019 року після сварки через гроші за продану худобу, ОСОБА_1 зібрала речі, документи та разом з дітьми залишила домоволодіння ОСОБА_2 . Впродовж кількох днів після цього невістка забрала комп`ютер, телевізор, іншу техніку. Ще за кілька днів приїхала бусом і забрала килими. У подальшому, зі слів матері, ОСОБА_1 протягом вересня-листопада 2019 року приходила за ішими речами - забрала меблі, скутер, велосипед, а також курей, качок. ОСОБА_8 у вхідних дверях ОСОБА_2 не міняла. У подальшому восени 2020 році мати замінила вхідні двері, оскільки старі стали непридатними для користування. Її мати важко перенесла цю подію, в неї стався гіпертонічний криз, значно погіршився стан здоров`я. Після виселення ОСОБА_1 вона дуже переживала, що мати залишилася проживати в будинку одна, оскільки є особою похилого віку, має проблеми зі здоров`ям. На даний час вона не уявляє спільного проживання невістки разом з матір`ю, оскільки між ними склалися неприязні стосунки.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - 16 серпня 2001 року зареєстрували шлюб. Після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , виданим 16 серпня 2001 року Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області.

Від спільного проживання в шлюбі в подружжя народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 01 вересня 2002 року Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане 31 березня 2005 року Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане 08 жовтня 2010 року Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_5 , виданим Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2007 року (справа №2-531) є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованим 09 січня 2008 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 21680390.

Згідно довідки №242, виданої 31 серпня 2020 року Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 . В склад її сім`ї входять ОСОБА_1 , 1979 року народження - невістка, ОСОБА_3 , 2002 року народження, онук, ОСОБА_6 , 2010 року народження, онука.

Відповідно до довідки №241, виданої 31 серпня 2020 року Луковецько-Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не проживають в АДРЕСА_1 з 19 серпня 2019 року по даний час.

За актом обстеження проживання в с.Луковець-Вишнівський від 27 серпня 2020 року, який складений Лесів О.С. - в.о. сільського голови, сусідів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1 , більше року не проживають у домоволодінні.

Як вбачається з довідки №743, виданої 30 вересня 2020 року виконавчим комітетом Букачівської селищної ради ОСОБА_1 разом з дітьми протягом року проживає без реєстрації у будинку матері ОСОБА_21 за адресою АДРЕСА_3 .

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до керівника служби у справах дітей Рогатинської РДА про порушення прав дітей, позбавлення місця проживання та реєстраці, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1

ОСОБА_3 є студентом Львіського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського факультету туризму денної форми навчання, що підтверджується студентським квитком НОМЕР_6 , який виданий 01 вересня 2019 року і дійсний до 30 червня 2023 року. Згідно договору №2/17 від 01 вересня 2019 року ОСОБА_3 проживає у гуртожитку державного вищого навчального закладу "Національний лісотехнічний університет України" у АДРЕСА_4 .

Згідно рішення органу опіки і піклування Букачівської селищної ради від 30 липня 2021 року за №7 для дітей створені задовільні умови проживання як за адресою АДРЕСА_3 так і за адресою АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК Української РСР).

Згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна (частина друга статті 156, частина перша статті 161 ЖК Української РСР). Крім того, згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку батьків.

Згідно із частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою ОСОБА_1 не доведено у судовому засіданні, що ОСОБА_2 будь-яким чином чинила їй перешкоди у користувнні житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . Пояснення позивачки, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що ОСОБА_2 вигнала ОСОБА_1 з дітьми з дому, спростовані поясненнями ОСОБА_2 , допитаної в якості свідка, свідка ОСОБА_7 , які заперечували будь-які дії психологічного чи фізичного впливу щодо позбавлення житла ОСОБА_1 , чи створення перешкод у користуванні житлом. Поведінка ОСОБА_1 після припинення проживання у домоволодінні ОСОБА_2 свідчила, що вона втратила інтерес до житла, оскільки впродовж тривалого часу разом з родичами свідомо перевозила речі за новим місцем проживання. Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_1 до служби у справах дітей від 25 серпня 2020 року, оскільки вона подана після спливу одного року після того, як ОСОБА_1 разом з дітьми припинили проживати в домоволодінні ОСОБА_2 . Крім того, обставини, зазначені у заяві (щодо заміни вхідних замків, того, що свекруха виганяла її з дому), не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми не проживає у домоволодінні по АДРЕСА_3 більше року без поважних причин, оскільки самостійно добровільно вибула з місця проживання, у подальшому перевезла усі належні їй речі.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вселення її до домоволодіння за недоведеністю позовних вимог.

Крім того, право ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на реєстрацію місця проживання за зареєстровнаим місцем проживання його матері ОСОБА_1 визначено частиною другою статті 156, частиною перша статті 161 ЖК Української РСР відповідно до яких на вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна. Таким чином, ОСОБА_2 , як власник домоволодіння не є належним відповідачем щодо спору відмови у реєстрації місця проживання, а тому у цій частині позовних вимог теж слід відмовити.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про втрату права на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки позивачкою належними та допустимими доказами доведено відсутність ОСОБА_1 з 19 серпня 2019 року (тобто більше року) за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено та ОСОБА_1 не доведено, що у цей період ОСОБА_2 чинила їй будь-які перешкоди у поверненні до житлового будинку. Вхідні двері та відповідно замки у вхідних дверях було змінено у жовтні 2020 року, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні накладною від 19 жовтня 2020 року про оплату за встановлення вхідних дверей.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутній за зареєстрованим місцем проживання з поважних причин, а саме через виїзд до м.Львова на навчання, де він проживає у гуртожитку, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, про визнання права на проживання і реєстрацію місця проживання відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користуваня житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки і піклування Букачівської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місце знаходження смт.Букачівці, вул.Чорновола, 26, Івано-Франкіський район Івано-Франківська область, .

Повний текст рішення суду складено 19 листопада 2021 року.

Суддя О.О.Гаврилюк