ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8524/21 Справа № 202/4704/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року заявник звернувся із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 . В обгрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що у шестимісячний строк, з дня відкриття спадщини ним було подано до Восьмої державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, із підстав ненадання документів, що підтверджують факт родинних відносин між заявником та померлою, зокрема, наявні розбіжності в написанні імені спадкодавця у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження ОСОБА_1 . Зазначає, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, заявник просив суд встановити факт родинних відносин того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати і направити справу для відкриття провадження до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що визнання факту родинних відносин ОСОБА_1 не суперечить правам та інтересам третіх осіб; судом першої інстанції не з`ясовано мету встановлення юридичного факту.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили скасувати оскаржувану ухвалу, та передати справу до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується колегія суддів, мотивована тим, що у справі вбачається спір про право, а тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин слід відмовити, на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України. Роз`яснено заявнику його право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою його звернення до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції правильно зазначив, що питання щодо спадкування майна повинно вирішуватися в позовному провадженні, оскільки впливає на права інших спадкоємців, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що предметом спадщини є будинок, а тому існує спір про право, і такий спір підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності спору про право на спадкування майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що унеможливлює розгляд справи в порядку окремого провадження.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладне, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки наявний спір про право, котрий підлягає вирішенню виключно в позовному провадженні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П. Красвітна

М.Ю. Петешенкова