Справа № 404/4472/21
Номер провадження 2/404/1170/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року місто Кропивницький

Суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце перебування: Державна установа Кропивницький слідчий ізолятор, адреса: 25006, місто Кропивницький, вулиця Куроп`ятникова, будинок № 50), до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1д), про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, та визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 проживав разом з своє бабусею ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 , до її смерті, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 видане ОСОБА_2 , та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.10.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В..

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, а саме: подати до суду належним чином засвідчені копії всіх документів (письмових доказів). Запропоновано позивачу сплатити судовий збір в загальному розмірі 2724,00 грн. за три позовні вимоги немайнового характеру (встановлення факту спільного проживання 908,00 грн., визнання недійсним свідоцтва про право власності 908,00 грн., визнання недійсним договору купівлі-продажу 908,00 грн.).

Позивачем на виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 липня 2021 року подано заяву (вх. № 39438 від 05.11.2021 року), якою позивач не усунув недоліки вказані в ухвалі судді від 13.07.2021 року. В поданій заяві позивач зазначає, що наразі перебуває у місцях позбавлення волі, та не має фінансової змоги сплатити судовий збір за подання позову, крім того вважає, що має пільги у вигляді звільнення від сплати судового збору передбачені пунктом 17 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд звертає увагу позивача, що згідно з пунктом 17 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, дана справа не стосується питань, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, а відтак посилання позивача, на вищевказану норму, як на підставу звільнення від сплати судового збору є безпідставним, тому клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 177 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За частинами першою та другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи".

При цьому, подані до позовної заяви копії документів (письмових доказів) належним чином не засвідчені.

Про вищевказані недоліки позивачу зазначено в ухвалі судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 липня 2021 року, однак поданою заявою ОСОБА_1 недоліки позовної заяви не усунув, що суперечить вимогам частини другої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин і враховуючи те, що позивачем у зазначений судом строк вказані недоліки позовної заяви не усунуті, позов поданий без додержання вимог форми і змісту позовної заяви, тому на підставі статті 185 Цивільного процесуального кодексу України її слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Також вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть прави буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо. Ще у справі Trukhv. Ukraine (50966/99, 14 жовтня 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплати судових витрат, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Керуючись частинами третьою, п`ятою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце перебування: Державна установа Кропивницький слідчий ізолятор, адреса: 25006, місто Кропивницький, вулиця Куроп`ятникова, будинок № 50), до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1д), про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, та визнання недійсним договору купівлі-продажу, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка