Провадження № 4-с/522/1/21
У Х В А Л А

21.01.2021 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.

при секретарі судового засідання Пашковському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця і посадової особи органу державної виконавчої служби,

встановив:

04 січня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця і посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвалою від 05.01.2021 скарга була прийнята до провадження та призначено судове засідання на 12.01.2021 року.

У судове засідання з`явилися скаржник ОСОБА_1 , представник органу державної виконавчої служби заступник начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Віннічук Вікторія Вікторівна та представник ДП «Адміністрація морських портів України» Перейма Д.О.

Скаржник в судовому засіданні 12.01.2021 року уточнив вимоги своєї скарги, пояснивши, що не мав на увазі зобов`язання державного виконавця виконати рішення суду та подавав скаргу з метою визнання дій щодо повернення виконавчого листа неправомірними, оскільки на його думку виконавчий документ відповідає усім вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та містить заходи примусового виконання рішення суду.

Представник органу державної виконавчої служби надала суду письмові заперечення. В судовому засіданні під час надання пояснень, з доводами скарги не погодилась, наполягала на тому, що винесення повідомлення щодо повернення виконавчого документу стягувачу є цілком законним, оскільки відповідає положенням п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того представник пояснила, що для примусового виконання вимог немайнового характеру необхідно, щоб резолютивна частина рішення, а відповідно і виконавчий документи містив слова «зобов`язати».

Представник ДП «Адміністрація морських портів України», що зазначено у якості боржника в виконавчому листі, також надав письмові пояснення. В судовому засіданні з доводами скарги також не погодився. Він підтримав позицію представника органу ДВС щодо відсутності заходів примусового виконання рішення у виконавчому документі. Додатково звернув увагу на те, що сам виконавчий лист був виданий на підставі рішення Одеського апеляційного суду, яким було задоволено зустрічний позов ДП «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_2 . У зв`язку з чим представник ДП «Адміністрація морських портів України» висловив думку, що у скаржника не було законних підстав для отримання виконавчого документу, оскільки він виступає відповідачем (тобто, в даному випадку, є боржником). Також представник ДП «Адміністрація морських портів України» заявив, що рішення апеляційної інстанції вже виконано, відповідний запис внесений до дублікату трудової книжки, який був виданий на прохання ОСОБА_2 . Крім того представник повідомив суд, що у зв`язку з викладеним має намір звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні 12.01.2021 року була оголошена перерва до 21.01.2021 року.

В судовому засіданні 21.01.2021 року ОСОБА_1 перед видаленням суду до нарадчої кімнати заявив, що наполягає на розгляді скарги в її первісному вигляді.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи № , а також письмові докази надані учасниками, прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. ст. 6, 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII не відповідність яким є підставою для його повернення.

Так, згідно з частиною четвертою цієї норми виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено статтею 10 Закону "Про виконавче провадження".

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своєму рішенні від 16.01.2018 року у справі № 755/15479/14ц висловив позицію, що видача виконавчого листа за рішенням яке взагалі не підлягає примусовому виконанню, є помилковою та відніс її до числа процесуально-правових підстав для визнання такого листа таким, що не підлягає виконанню.

Резолютивна частина судового рішення від 20.12.2018 містить висновок суду про необхідність змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 .

Згідно п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 2 зміни запису відомостей про роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення робляться наступним чином. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, звільнений …» і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Тобто діючим законодавством чітко врегульований порядок виконання рішень про зміну формулювання звільнення та суб`єкт, що повинен його виконувати.

Крім того, суд прийшов до висновку, що за своїм змістом рішення про внесення змін до запису у трудову книжку є рішенням про визнання та не підлягає примусовому виконанню за правилами виконавчого провадження, встановленими Законом України «Про виконавче провадження». Після набрання таким рішенням законної сили заінтересованій особі видається його копія, що є підставою для вчинення відповідних дій.

Чинний Кримінальний кодекс України в свою чергу передбачає у статті 384 кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого листа ОСОБА_1 є таким, що відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

А проведений аналіз норм чинного законодавства, дозволяє суду прийти до висновку, що своїми діями виконавець не порушив права скаржника, оскільки законодавець передбачив іншу процедуру виконання рішення про внесення змін до записів у трудовій книжці, що не потребує застосування заходів примусового виконання згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином вимога ОСОБА_1 зобов`язати посадову особу Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса виконати рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.12.2018 в справі № 522/16171/17 з додержанням закону № 1404-VIII положень норм трудового законодавства не може бути задоволена судом.

Керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його скарги на бездіяльність державного виконавця і посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню. Апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів с дня проголошення ухвали до Одеського апеляційного суду.

Суддя Косіцина В.В.