Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 442/1520/18

провадження № 61-16820св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія»;

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатолійович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Мікуш Ю. Р., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія» (далі - ПАТ «УІК») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») було укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1266221, сума вкладу за яким становить 13 920,34 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 31 серпня 2015 року, з автопролонгацією.

19 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2328355, сума вкладу за яким становить 2 940 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2015 року, з автопролонгацією.

20 березня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2336449, сума вкладу за яким становить 3 015,49 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 23 листопада 2015 року з автопролонгацією.

27 травня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1352139, сума вкладу за яким становить 2 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 06 жовтня 2015 року, з автопролонгацією.

29 травня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1353196, сума вкладу за яким становить 1 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2015 року, з автопролонгацією.

03 червня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1353853, сума вкладу за яким становить 3 400 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 04 грудня 2015 року, з автопролонгацією.

24 червня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2359921, сума вкладу за яким становить 4 870,65 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2015 року, з автопролонгацією.

21 вересня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2325606, сума вкладу за яким становить 71 262,50 євро, з кінцевим терміном повернення до 22 вересня 2016 року, з автопролонгацією.

25 вересня 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1388431, сума вкладу за яким становить 2 200,78 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 26 вересня 2016 року, з автопролонгацією.

Вказував, що неодноразово звертався до ПАТ «Укрінбанк» із заявами про повернення належних йому коштів і нарахованих по них відсотків, однак, заяви залишилась без належного реагування, чим порушено умови договорів та вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, його права як вкладника та як споживача банківських послуг.

Зазначав, що на час звернення до суду з цим позовом у реєстрі зареєстровано ПАТ «УІК», ідентифікаційний код якого збігається з ідентифікаційним кодом юридичної особи ПАТ «Укрінбанк», а тому позивач звернув свої позовні вимоги саме до ПАТ «УІК».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «УІК» на свою користь депозитну заборгованість у розмірі 33 347,26 дол. США та 71 262,50 євро, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2018 року становить суму у розмірі 3 136 922,07 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у складі судді Павлів З. С. від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «УІК» на користь ОСОБА_1 депозитну заборгованість у розмірі 33 347,26 дол. США та 71 262,50 євро, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2018 року становить суму у розмірі 3 136 922,07 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «УІК» є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», з яким позивач уклав договори, і станом на день звернення до суду з позовом відповідачем не виконано в повному обсязі умови договорів банківського вкладу та не повернуто кошти, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми депозитної заборгованості.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «УІК» задоволено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав подання позову до неналежного відповідача. Апеляційний суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зазначала, що після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом. Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ. Однак ПАТ «Укрінбанк» не доведено, що його стан як банку та діяльність відповідають або приведені у відповідність до вимог спеціального законодавства, яке регулює банківську діяльність. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки ПАТ «Укрінбанк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Укрінком», отже й ПАТ «УІК» не набуло прав банку. Тому суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача, який не є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», обов`язок повернути позивачу грошові вклади.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначав неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 927/976/17, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказував на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 442/1520/18 із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, висновки суду є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставина справи. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, на яку посилався апеляційний суд як на підставу для відмови у задоволенні позову, не є преюдиційною для справи, що переглядається, оскільки суб`єктний склад справи № 925/698/16 та даної справи № 442/1520/18 не є тотожними. Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ПАТ «УІК» є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», з яким позивач уклав договори, надав належну правову оцінку доказам і обставинам справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1266221, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 13 920,34 дол. США. Найменування вкладу: «Фінансова щедрість». Процентна ставка 11 % річних. Термін розміщення до 31 серпня 2015 року. Автопролонгація передбачена (а. с. 6, т. 1).

19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-2328355, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 2 940 дол. США. Найменування вкладу: «Привіт весні». Процентна ставка 10,5 % річних. Термін розміщення до 22 листопада 2015 року. Автопролонгація передбачена (а. с. 7, т. 1).

20 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-2336449, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 3 015,49 дол. США. Найменування вкладу: «Привіт весні». Процентна ставка 9,5 % річних. Термін розміщення до 23 листопада 2015 року. Автопролонгація передбачена (а. с. 8, т. 1).

27 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1352139, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 2 000 дол. США. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 10 % річних. Термін розміщення до 06 жовтня 2015 року. Автопролонгація передбачена. (а. с. 9, т. 1).

29 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1353196, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 1 000 дол. США. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 10 % річних. Термін розміщення до 08 жовтня 2015 року. Автопролонгація передбачена. (а. с.10, т. 1)

03 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1353853, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 3 400 дол. США. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 11 % річних. Термін розміщення до 04 грудня 2015 року. Автопролонгація передбачена (а. с. 11, т. 1)

24 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-2359921, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 4 870,65 дол. США. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 10,5 % річних. Термін розміщення до 25 вересня 2015 року. Автопролонгація передбачена. (а. с. 12, т. 1).

21 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-2325606, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 7 1262,50 євро. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 10 % річних. Термін розміщення до 22 вересня 2016 року. Автопролонгація передбачена. (а. с. 13, т. 1).

25 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1388431, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ «Укрінбанк» прийняв вклад в розмірі 2 200,78 дол. США. Найменування вкладу: «Тільки для своїх». Процентна ставка 11,75 % річних. Термін розміщення до 26 вересня 2015 року. Автопролонгація передбачена. (а. с. 14, т. 1).

ПАТ «Укрінбанк» у порушення вимог статтей 525, 526, частини другої статті 1060 ЦК України не виконав своєчасно зобов`язання щодо повернення позивачу банківського вкладу.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк», оформленим протоколом від 22 листопада 2016 року № 3, змінено найменування ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Укрінком». Затверджено статут у новій редакції.

Згідно з пунктом 1.1. статуту ПАТ «Укрінком», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів, ПАТ «Укрінком» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінбанк», перереєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 05 червня 2015 року, номер запису - 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 05839888, на ПАТ «Укрінком», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк».

У подальшому, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком», оформленим протоколом від 28 березня 2017 року № 6, змінено найменування товариства як юридичної особи з ПАТ «Укрінком» на ПАТ «УІК». Затверджено статут у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1. статуту ПАТ «Укрінком», ПАТ «УІК» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінком», перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О. М. 13 липня 2016 року, номер запису - 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 05839888, на ПАТ «УІК», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк» і ПАТ «Укрінком».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У січні 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України N 4212-VI (зі змінами, внесеними Законом України № 5405-VI).

Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов`язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, атакож визнання недійсними рішень державних органів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника.

Отже, ГПК України з 19 січня 2013 року встановлено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.

Так, ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «УІК». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто сімдесят календарних днів, до 01 листопада 2020 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко І. В.

На офіційному веб-сайті Господарського суду Луганської області в мережі Інтернет 15 травня 2020 року оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «УІК».

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга статті 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України передбачено ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному процесуальному порядку.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції правильно відкрив провадження у справі в порядку цивільного судочинства, оскільки на час відкриття провадження у справі, що переглядається, не було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «УІК».

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга зазначеної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7).

Згідно з частинами першою-третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ зазначеної категорії.

Наведене дає підстави дійти висновку, що зазначений Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і зазначено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Верховний Суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту зазначених норм права випливає, що законодавець захищає не лише права ймовірного банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Предметом спору у справі, що переглядається, є майнові вимоги до боржника, щодо якого ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року порушено провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство.

Тож, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).

Виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що стосуються укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, судові рішення підлягають скасуванню, а справу потрібно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача, ПАТ «УІК».

Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 607/2990/17 (провадження № 61-37199св18), у справі № 159/778/17 (провадження № 61-1749св18), у справі № 754/10739/17 (провадження № 61-44466св18), у справі № 750/8669/17 (провадження № 61-10623св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 750/7344/18 (провадження № 61-5354св19), від 06 жовтня 2021 року у справі № 442/6508/17, підстави відступити від зазначених висновків Верховним Судом не встановлено.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Отже, спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. За встановлених обставин справу необхідно передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «УІК».

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасувати.

Матеріали справи № 442/1520/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживачів, передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович