Справа № 354/489/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/3/21
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю Олійник Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Яблуницька сільська рада Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 22 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Флоряк Д. В. у м.Надвірна, повний текст якого складено 03 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовні вимоги з врахуванням уточнень мотивовані тим, що йому на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,2177 га на участку Село в с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та розташований на ній садовий будинок за № 3-д. Суміжна земельна ділянка належить ОСОБА_2 , яка чинить йому перешкоди у здійсненні ним права власності шляхом відмови в демонтажі незаконно нею встановленої металевої огорожі на території земельної ділянки. На його замовлення в 2011 року ПП «Геопростір» виготовлено технічну документацію із землеустрою по переоформленню державного акта на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку. Висновком № 0029/12-22 судової земельно-технічної експертизи від 30.11.2012 року, виготовленим Тернопільським відділенням КНДІСЕ встановлено, що при порівняні фактичної ситуації та положення меж земельних ділянок його та ОСОБА_2 згідно актів та існуючих фактичних твердих меж (огорожі), тобто огорожа встановлена не по межі ділянок. Також зазначив, що 14 листопада 2013 року спеціалістами ПП «Прикарпатський земельний центр» в його присутності та представника відділу Держземагенства в м.Яремче, суміжного землекористувача ОСОБА_2 , землевпорядника ОСОБА_3 , відповідно до наданих замовником координат поворотних точок земельної ділянки в системі координат СК -63 проведено відновлення в натурі зовнішніх меж його земельної ділянки за адресою с. Яблуниця, ур. Село, Яремчанської міської ради. Винесені координати поворотних точок закріплені межовими знаками (дерев`яними кілками) в кількості 8 штук, точку № 9 не вдалося закріпити межовим знаком, в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 з представниками перешкоджали її встановленню, про що складено відповідний акт. Просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо належного йому на праві власності будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 шляхом проведення демонтажу незаконно встановленої огорожі та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в демонтажі незаконно встановленої огорожі та встановлення огорожі відповідно до даних публічної кадастрової карти України та геодезичних даних кутів поворотних точок обмінних файлів на земельну ділянку, яка належить на йому праві власності з кадастровим номером :12:001:0002 та стягнути судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 17 березня 2017 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Яблуницьку сільську раду Яремчанської міської ради Івано-Франківської області

Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Яблуницька сільська рада Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та неправильній оцінці поданих ним доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що порушення меж земельної ділянки ОСОБА_2 підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 30.11.2012 року № 0029/12-22. Крім того, спеціалістами ПП «Прикарпатський земельний центр» 14 листопада 2013 року відповідно до наданих замовником координат поворотних точок земельної ділянки в системі координат СК -63 проведено відновлення в натурі зовнішніх меж його земельної ділянки за адресою с. Яблуниця, ур. Село, Яремчанської міської ради. Винесені координати поворотних точок закріплені межовими знаками (дерев`яними кілками) в кількості 8 штук, а точку № 9 не вдалося закріпити межовим знаком, в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 з представники перешкоджали її встановленню, про що складено відповідний акт. Вказує, що перепризначена експертиза не відбулась не з його вини, оскільки рахунки про оплату експертизи йому не надсилались.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Косар М.Є. у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. Суд відхиляє клопотання адвоката Косар М.Є. про відкладення розгяду справи, так як наведені підстави відкладення розгляду справи є неповажними, таке клопотання призводить до затягування та порушення строків розгляду справи, становлені ч.1ст. 371 ЦПК України.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що досліджено контур земельної ділянки площею 0,1912 га ОСОБА_4 , що співпадає з існуючою огорожею (Додаток 2 до висновку земельно-технічної експертизі №0029/12-22 від 30.11.2012) та графічне позначення заміру відстані між частинами металевої огорожі (Додаток 3 до висновку земельно-технічної експертизи №0029/12-22 від 30.11.2012) та план земельних ділянок позивача ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де позначено спільну межу ділянок з існуючим парканом. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у здійсненні права власності щодо належного йому на праві власності будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності земельна ділянка площею 0,2177 га на участку Село в с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та розташований на ній садовий будинок за № 3-д., що підтверджується копіями договорів купівлі - продажу від 29 серпня 2008 року та копіями витягів з Державного реєстру правочинів. (а.с.9-12 т.1)

Відповідно до додатку Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №625756 співвласниками земельної ділянки площею 0,2177 га., що знаходиться уч. Село, с. Яблуниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області співласниками даної земельної ділянки є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.39 т.1)

Актом встановлення (відновлення) в натурі зовнішніх меж земельної ділянки від 14 листопада 2013 року, складеного спеціалістами ПП "Прикарпатський земельний центр" в присутності співвласника земельної ділянки ОСОБА_1 та представника відділу Держземагенства в м.Яремчому Марінщук Р.Д., суміжного землекористувача ОСОБА_2 , спеціаліста землевпорядника Бойко Р.А. відповідно до наданих замовником координат поворотних точок земельної ділянки в системі координат СК-63 проведено встановлення (відновлення) в натурі зовнішніх меж земельної ділянки гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: с.Яблуниця, ур. «Село», Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області. Винесені координати поворотних точок закріплені межовими знаками(дерев`яними кілками) в кількості 8 шт., а точку №9 не вдалось закріпити межовим знаком в зв`язку з тим, що суміжний землекористувач ОСОБА_2 та її представники перешкоджали його встановленню. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Площа земельної ділянки: 0,2177 га. (а.с.16 т.1)

28 липня 2015 року комісією у складі: землевпорядника Яблуницької сільської ради Бойка Р.А., депутатів Яблуницької сільської ради - Марійчина А.А., ОСОБА_8 ; за участю інспектора Яремчанського МВ У ДСНС в Івано-Франківській обл. Ясінського Р.Р., інспектора ДАБІ в Івано-Франківській обл. Бойка В.Д., представника власників земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - адвоката Капака В.М., заявниці ОСОБА_2 на місці було розглянуто спірне питання (стосовно знищення металевої огорожі, заборони проїзду по орендованій земельній ділянці, дотримання будівельних та протипожежних норм) та рекомендувано сторонам вирішити дане питання та дійти згоди на основі добросусідських відносин, а також рекомендувано виконкому сільської ради направити звернення до співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про недопустимість подальшого використання проїзду без згоди землекористувача - ОСОБА_4 , про що складено відповідний акт (а.с.142 т.2)

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами статей 395, 396 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу меж користування і встановлення меж земельних ділянок, які належать сторонам

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частини четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

За умови, що межа земельної ділянки позивача вже була відображена в технічній документації БТІ та технічній документації сторін, суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог, а саме про поновлення межі земельної ділянки позивача із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого, або відмовити у позові в разі якщо порушення, на які вказував позивач, не знайдуть свого підтвердження.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 514/1571/14-ц).

Ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2018 року витребувано документацію із землеустрою, на підставі якої було присвоєно кадастровий номер :12:001:0002 земельній ділянці площею 0,2177 га за адресою: уч. Село, с. Яблуниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.08.2012 р. серії ЯМ № 625756 та витребувано каталоги координат поворотних точок меж зазначеної земельної ділянки (т. 3 а.с.11)

Разом з тим, відповіддю Держогокадастром від 24 квітня 2018 року №9-9-0.202*-147/115-18 надано інформацію про те, що в Нацональній кадастровій системі відсутній функціонал щодо визначення ширини розривів та інформація щодо проходів, проїздів, зведених планів, схем з відображенням суміжних землевласників землекористувачів. Каталог координат поворотних точок у документації із землеустрою на підставі якої виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2012 року серія ЯМ №625756 відсутні(т. 3 а.с.11) .

Згідно акта обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 19 квітня 2017 року, складеного комісією у складі: землевпорядника Яблуницької сільської ради Бойка Р.А., депутатів Яблуницької сільської ради - Голембйовського І.І., ОСОБА_9 , на місці встановлено, що ширина земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка зазначена в Державному 625756 та складає 40-40,5 м., на місцевості жодним чином не є порушена встановленням металевої огорожі з обох сторін, оскільки відстань частинами встановленої по периметру ділянки огорожі, як зазначалось вище, є більшою та складає 46-46,5 м.(а.с.139-162).

ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_10 користується більшою земельною ділянкою, ніж їй виділено у власність, і того, що земельна ділянка, якою користується відповідач, збільшилась за рахунок земельної ділянки позивача.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що перепризначена судом першої інстанції експертиза не відбулась не з його вини, оскільки рахунки про оплату експертизи йому не надсилались, спростовуються даними, які містяться листі Львівського науково-дослідного інституту судових експерьтиз про залишення без виконання призначеної апеляційним судом земельно-технічної експертизи (а.с.117).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 22 січня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л. В. Василишин

І. О. Максюта