Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" листопада 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.

при секретарях - Ковшобі А.К., Розпутній Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

19.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2014 року та договору дарування часки квартири від 20.01.2016 року. У вказаній квартирі зареєстровані троє осіб: відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких відповідачка позбавлена батьківських прав, та опікуном яких є її чоловік та дідусь онуків - ОСОБА_5 , а тому з відповідачкою у будь-кого з вказаних осіб відсутні сімейні відносини. Відповідачка тривалий час не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі немає взагалі, квартирою вона не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і весь тягар платежів лежить на позивачці. Позивачка є єдиним власником вказаного об`єкту нерухомості, однак позбавлена можливості вільно користуватися своїм майном, оскільки відповідачка відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації.

30.08.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлялися судом за місцем його реєстрації, повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач не використав право на подання відзиву.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, подала до канцелярії суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила повністю задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та за згодою позивачки ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.03.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу ѕ (три четвертих) частки у праві власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніцаренко Ганною Олексіївною та зареєстрований в реєстрі за №496 (а.с.15-17).

20.01.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування 1/4 (однієї четвертої) частини квартири, що був посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Людмилою Леонідівною та зареєстрований в реєстрі за № 106, за умовами якого ОСОБА_1 прийняла в дар 1/4 частини квартири під номером АДРЕСА_1 . (а.с.12-14).

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14, 17).

Факт реєстрації місця проживання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 11.05.2016 року підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 68339664 від 26.08.2021 р. та Витягом № 65600701 від 14.07.2021 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с.26, 18).

Як убачається з розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №274 від 20.04.2021 року, малолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі свідоцтва про смерть батька ОСОБА_7 та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року (справа №755/14065/20) про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_8 , якою є відповідачка по даній справі. У п.2 даного розпорядження відображено, що малолітній ОСОБА_3 проживає в сім`ї рідного дідуся ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 до вирішення питання постійної форми влаштування. (а.с.9).

Оскільки ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у даній справі, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року (справа №755/14065/20) була позбавлена батьківських прав, а батько малолітньої дитини - ОСОБА_7 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Київським міським відділом державної реєстрації смертей ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис від 14.01.2021 №1213), розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №336 від 18.05.2021 року ОСОБА_5 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.10-11).

Даними Єдиного реєстру судових рішень підтверджується наявність заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у цивільній справі (справа №755/14065/20) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, яке набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Вказаним рішенням встановлено наступні обставини: « ОСОБА_2 зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_2 , однак відповідно до акту від 29.07.2020 р., складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , за адресою реєстрації з 2019 року по цей час фактично не проживає (а.с. 6. 17).»

Факт не проживання з 2019 року відповідачки ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , підтверджується також актами від 11.03.2021 року, 23.04.2021 року, 25.06.2021 року, складеними працівниками ЖЕД-404 у присутності сусідів (а.с.19-22)

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, судом встановлено, що відповідачка у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачці на праві приватної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст судового рішення складений 15.11.2021року.

Суддя: І.В.Коваленко