Номер провадження: 22-ц/813/5514/21
Номер справи місцевого суду: 946/3952/20
Головуючий у першій інстанції Бальжик О.І
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2020 року (одноособово суддя Бальжик О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Укрмайстербуд» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення суми коштів сплачених як аванс, процентів річних від простроченої суми, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

02.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до приватного підприємства «Укрмайстербуд» (далі-ПП) про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення суми коштів сплачених як аванс, процентів річних від простроченої суми, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Позовна заява подана до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2020 року цивільна справа передана за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.

ОСОБА_1 не погодився із ухвалою суду першої інстанції від 06.07.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову про направлення справи для продовження розгляду до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

В ухвалі суд першої інстанції послався на те, що предметом позовних вимог є розірвання договору поставки, за змістом якого, у відповідності до вимог статті 712 ЦК України, продавець (ПП), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язався передати у встановлений строк товар (метало-пластикові вироби) у власність покупця ( ОСОБА_1 ) для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього орієнтовну грошову суму в розмірі 89 488,14 гривень, в тому числі 20% НДС.

Суд першої інстанції зазначив (п.3.2 ухвали), що зі змісту вказаного договору не вбачається місце його виконання в м. Ізмаїлі або Ізмаїльському районі Одеської області, а також, що в розумінні Закону, позивач не є споживачем за договором поставки, а відповідно, підсудність даної справи не визначається за його вибором. Суд визначив договір №014 від 08.06.2010 року, як господарський, а позивача ОСОБА_1 як такого, що не є споживачем за цим договором.

Предметом договору №014 від 08.06.2010 року є поставка та монтаж метало-пластикових виробів ПП громадянину ОСОБА_1 . У контексті цього договору саме ОСОБА_1 є замовником послуг, як фізична особа і використовувати ці вікна він зібрався у цілях, пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.1991 p. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-ХІІ), яким установлені права споживачів, а також визначений механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Як викладено у позовній заяві ОСОБА_1 : "При укладенні договору №014 від 08.06.2010 року представник ПП в особі директора навмисно у преамбулі договору та у реквізитах сторін змінив юридичні поняття, вказав своє підприємство як "Замовник", а ОСОБА_2 - як "підрядник".

Цими діями відповідач здійснив нечесну підприємницьку практику, оскільки «Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції " (п.14 ст.1. Закону України "Про захист прав споживачів")"

У п. 7 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. На підтвердження договору, 09.07.2010 року ОСОБА_1 надав директору ПП в якості авансу грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США.

Права споживача, у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), регламентовані ст. 10 Закону № 1023-ХІІ, а також відповідними нормами ЦК України, зокрема, главою 61 «Підряд», главою 63 «Послуги».

Якщо особа є споживачем товарів, робіт чи послуг, і в неї виник спір щодо їх недоліків, поганої якості тощо, то особа має можливість звернутися до місцевого загального суду за захистом свого права і відшкодуванням шкоди. У таких випадках подати позов можна як за місцезнаходженням відповідача, так і за зареєстрованим місцем проживання (перебування) особи або за місцем заподіяння шкоди чи місцем виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК)

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 331/5054/15-ц визначено, що "Суди не встановили, що спірні правовідносини пов`язані зі здійсненням позивачем господарської діяльності і що саме у цих відносинах позивач діяв як фізична особа-підприємець, як не встановили обставини придбання чи фактичного використання позивачем товару для здійснення господарської діяльності».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (див. висновки, сформульовані у постановах від 14.03.2018 року у справі № 2-7615/10, від 05.06.2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 20.06.2018 року у справі № 216/181/16-ц).

Відповідач ПП не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Одеський апеляційний суд надіслав на адресу місця реєстрації відповідача ПП копію ухвали суду від 17.09.2020 року про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу суду від 06.07.2020 року, проте поштова кореспонденція 05.11.2020 року не вручена відповідачу з підстав того, що «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто місцем реєстрації (а.с.38-41).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом (ст.128 ч.ч.6, 7 п.2, ст. 130 ч.ч.1, 10 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, в силу п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач ПП вважається таким, що повідомлений 05.11.2020 року про відкриття апеляційного провадження за скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу суду від 06.07.2020 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо направлення справи за підсудністю до іншого суду виходив з того, що спір підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, оскільки зі змісту договору не вбачається місце його виконання в м. Ізмаїлі або Ізмаїльському районі Одеської області, і, у розумінні Закону № 1023-ХІІ, позивач не є споживачем за договором поставки (а.с. 17-18).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПП про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення суми коштів сплачених як аванс, процентів річних від простроченої суми, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, який пред`явлений до суду загальної юрисдикції із посиланням на ст. 22 Закону № 1023-ХІІ (а.с. 1-4).

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ч.1 ст. 22 Закону № 1023-ХІІ.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 ЦПК України (ч. 5 ст. 28, ч.16 ст. 28 ЦПК України).

У справі не підлягають застосуванню положення ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність.

Позов обґрунтований наявністю між сторонами договору №014 від 08.06.2010 року, відповідно до якого, з одної сторони «замовник» ПП в особі директора, а з іншої сторони «підрядник» ОСОБА_1 домовились (п.1 Предмет договору), що підрядник зобов`язується змонтувати по поставити металопластикові вироби за комерційним попитом №216 від 06.02.2010 року і №217 констук. №1 (а.с.1-4).

Частина третя статті 175 ГК України передбачає, що зобов`язання майнового характеру, які виникають між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами-громадянами, не є господарськими та регулюються іншими актами законодавства.

Позовна заява і додані до неї письмові докази не містять доказів того, що правовідносини сторін пов`язані зі здійсненням позивачем ОСОБА_1 господарської діяльності і що саме у цих відносинах позивач діяв як фізична особа-підприємець, крім того, з матеріалів справи не вбачається, що металопластикові вироби набувались і фактично використовувались позивачем для здійснення ним господарської діяльності.

Такий висновок узгоджується з п.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 331/5054/15-ц.

3 урахуванням фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що, у розумінні Закону № 1023-ХІІ, позивач не є споживачем за договором поставки.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов з підстав захисту прав споживача, і, як споживач, має право пред`явити позов за зареєстрованим місцем проживання чи перебування, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що спір не підсудний Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.7.2 договору №014 від 08.06.2010 року (а.с.10 зворот), всі спори з договору або у зв`язку з ним підлягають вирішенню в арбітражному суді за місцем знаходження відповідача.

Ухвала суду від 06.07.2020 року не містить висновків стосовно предметної та суб`єктної юрисдикції.

Оскільки вказаний пункт договору стосується предметної та суб`єктної юрисдикції (ст. 19 ЦПК України), що має значення для вирішення спору по суті, суду першої інстанції слід визначитись у цьому питанні.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і, направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п.п.1-4,ч.1 ст. 379 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції станом на час відкриття провадження у справі і вирішення питання про територіальну юрисдикцію (підсудність) дійшов помилкового висновку, що позивач не є споживачем за договором поставки з направленням справи до Малиновського районного суду м. Одеси, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на те, що предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду, яка підлягає скасуванню, судові витрати підлягають відшкодуванню за результатами розгляду справи по суті.

IV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч. 1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2020 року про передачу справи за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси - скасувати, справу направити до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.1 п. 2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку, не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 21.01.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова