Номер провадження: 22-ц/813/5748/21
Номер справи місцевого суду: 500/6441/16-ц
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року (одноособово суддя Швець В.М.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

09.12.2016 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 589,32 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

29.12.2010 року між Банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 900 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

В заяві про укладення кредитного договору від 29.12.2010 року відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір. Договором та зазначеними правилами передбачені порядок і умови погашення кредиту і заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інші витрати.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, станом на 30.11.2016 року виникла заборгованість у сумі 18 589,32 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 459,76 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом -13 273,84 гривень; заборгованості за пенею та комісією 3 494,32 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 861,40 гривень штрафу (процентна складова)Банк просив про задоволення позову.

У судовому засіданні в суді першої інстанції 17.02.2020 року представник Банка позов підтримав, відповідачка позов не визнала.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2020 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка 459,76 гривень заборгованості за кредитним договором та 34,80 гривень судових витрат.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із рішенням суду від 17.02.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та задовольнити вимоги у цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Відмовляючи у задоволені позову про стягнення заборгованості за відсотками, комісії пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки зазначених сум через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Позивачем надана суду копія анкети-заяви, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. Відповідачка висловила згоду про укладення договору та підписом засвідчила, що Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді...».

Банк надав виписку за рахунком позичальниці, з якої видно що відповідачка користувалась кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась за товари та послуги, крім цього, частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватись кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Клієнт зобов`язаний самостійно знайомитися зі станом свого карткового рахунку. При укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальниці у вигляді другого примірника договору. Також, при необхідності отримання інформації (у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше), клієнти Банка мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні Банка.

Випискою по рахунку Банк інформує клієнта про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, розмір відсоткової ставки, а саме, у виписці щодо відсотків за користування кредитом у певні періоди вказана відсоткова ставка за кредитом та здійснено нарахування, відповідно до вказаних умов. Наприклад, в рядку за 30.04.2015 р. зазначається: «Проценты за использование кредитного лимита (ставка 2.5 процента в месяц по кредитным операциям до 01.09.2014; 2.9 процента - по операциям с 01.09.2014 по 31.03.2015; 3,6 процента - по операциям с 01.04.2015)».

Тобто Банком надана вся необхідна інформація за кредитом, сторонами погоджені умови кредитування і вказана обставина підтверджена діями відповідачки, а саме, активним користуванням кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Чинне законодавство (ст. 207 ч.ч.1,2, 634, 639 ч.2 ЦК України, пункті 14.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), не встановлює обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви.

Відповідачка пройшла ідентифікацію в Банку, підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір, в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Одночасному врахуванню інтересів обох сторін кредитних правовідносин приділяється особлива увага країнами-членами Європейського Союзу. Сама необхідність плати за користування чужими грошовими коштами в європейських країнах ні в якому разі не заперечується. Наприклад, необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права акту міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права. Рішення суду прямо суперечить і нормам цивільного права України і європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

14.05.2020 року ОСОБА_1 надіслана копія ухвали Одеського апеляційного суду від 14.05.2020 року про відкриття провадження за апеляційною скаргою Банка і копія апеляційної скарги, які повернуті без вручення (а.с.189).

Відповідачка ОСОБА_1 , якій відомо про наявність у суді справи за позовом Банка до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором і яка приймала участь у суді першої інстанції, не скористалася правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

29.12.2010 року між Банком та ОСОБА_2 шляхом підписання Анкети-заяви № НОМЕР_1 укладений договір, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 900 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Крім того, ОСОБА_2 підписала довідку №189137932 від 29.12.2010 року про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої погодилась, що: базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, а саме (Пеня=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному договору із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів (а.с. 6,7, 79,80,142,143).

Станом на 30.11.2016 року, за розрахунками Банка, у відповідачки виникла заборгованість в сумі 18 589,32 гривень, а саме: 459,76 гривень заборгованості по кредиту; 13 273,84 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 494,32 гривень заборгованості за пенею та комісією; 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 861,40 гривень штрафу (процентна складова), а.с.4,5.

З витягу із карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.11.2011 року по 31.02.2013 року вбачається, що приход за вказаний період становив 1 417, 88 гривень, розходи становили 1 367,72 гривень, а баланс на кінець періоду становив 730,97 гривень. За період з 01.11.2011 року по 30.03.2013 року приход за вказаний період становив 33 698,94 гривень, розходи становили 33 698,94 гривень, а баланс на кінець періоду становив 0,00 гривень (а.с.108,109, 128 зворот,129).

Згідно витягу із карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 18.02.2018 року, приход за вказаний період становив 2 657,45 гривень, розходи становили 50 560,78 гривень, а баланс на кінець періоду становив 47 903,33 гривень (а.с.80 зворот-83).

Відповідно до витягу із карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 23.06.2018 року, приход за вказаний період становив 2 657,45 гривень, розходи становили 66 113,33 гривень, а баланс на кінець періоду становив 63 455,88 гривень (а.с.93-96).

Згідно витягу із карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 23.09.2019 року, приход за вказаний період становив 2 658,39 гривень, розходи становили 170 135,80 гривень, а баланс на кінець періоду становив 167 477,41 гривень (а.с. 123 зворот-127, 135-138).

09.12.2016 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 589,32 гривень (а.с.2,3).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції у зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення 13 273,84 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 494,32 гривень заборгованості за пенею та комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 861,40 гривень штрафу (процентна складова) виходив з недоведеності позовних вимог у цій частині (а.с.160-162).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду у цій частині з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 549 ч.ч.1-3, ст. 550 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

29.12.2010 року між Банком та ОСОБА_2 шляхом підписання Анкети-заяви № НОМЕР_1 укладений договір, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 900 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

29.12.2010 року ОСОБА_2 підписала довідку №189137932 про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої погодився, що: базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, а саме (Пеня=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному договору із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів Банк зазначав, що відповідачка була обізнана із тарифами з обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку в частині сплати процентів, комісії і неустойки, що вбачається з довідки від 29.12.2010 року, погодилась з ними, підписавши вказану довідку.

Оскільки матеріали справи містять належні і допустимі докази того, що під час підписання 29.12.2010 року Анкети-заяви відповідачка ОСОБА_2 ознайомилась з умовами кредитування, підтвердженням чого є довідка від 29.12.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування зі сплатою відсотків і комісії, а також відповідальність позичальниці за порушення умов зобов`язання у вигляді сплати пені та штрафу, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові в цій частині.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії і неустойки підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про стягнення судового збору у розмірі 34,08 гривень.

За розгляд справи в суді першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 18 589,32 гривень 02.12.2016 року Банк сплатив судовий збір у мінімальному розмірі 1 378 гривень (а.с.1).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою (1,5% але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб), ст. 4 ч.1, ч.2 п.1 Закону України «Про судовий збір».

З 01.01.2016 року мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становив 1 378 гривень. Позов Банка, задоволений судом першої інстанції у розмірі 13 263,62 гривень (заборгованість за кредитом), який також підлягав оплаті судовим збором виходячи з мінімального розміру, тобто у розмірі 1 378 гривень. Між тим, суд першої інстанції стягнув судовий збір у розмірі 34,08 гривень (а.с.160-162), тобто без врахуванням вимог закону щодо мінімального розміру судового збору.

Тому рішення суду першої інстанції в частині визначення і стягнення розміру судового збору підлягає скасуванню.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи Банка щодо необґрунтованості відмови у позові про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів через те, що відповідачка належним чином була ознайомлена з умовами кредитування, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка в цій частині.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 459,75 гривень, тому, виходячи з вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене право Банка на стягнення процентів, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи(ст. 376 ч. 1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів, а також в частині стягнення судового збору не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права й неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 549 ч.ч.1-3, 550 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 4 ч.1, ч.2 п.1 Закону України «Про судовий збір», рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу представника Банка і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої у розмірі 1 378 гривень і в суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 400 гривень, які документально підтверджені (а.с. 1, 173).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4,ч.2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" у позові до ОСОБА_1 про стягнення 13 273,84 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 494,32 гривень заборгованості за пенею та комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 861,40 гривень штрафу (процентна складова) скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН № НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570)заборгованість за договором б/н від 29.12.2010 року станом на 30.11.2016 року, а саме: 13 273,84 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 494,32 гривень заборгованості за пенею та комісією; 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 861,40 гривень штрафу (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 1 378 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 2 400 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 16.01.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков