Справа № 2-8788/2010
Провадження № 4-с/201/14/2021
УХВАЛА

19 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення скарги у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича, заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 грудня 2020 року надійшла скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р., де заінтересованою особою є АТ КБ «Приватбанк», у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену приватним виконавцем Кузь О.Р. 20 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження № 61164138.

У подальшому 16 січня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-8788/2010, виданий 23 лютого 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за договором про надання банківських послуг № 4405 8850 1426 8947 від 13 лютого 2009 року 193 573, 69 грн. до завершення розгляду скарги. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що на належне заявникові нерухоме майно накладено арешт, проведено експертну оцінку та є велика вірогідність в подальшому продажу його на електронних торгах, що призведе до позбавлення захисту прав боржника.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали скарги, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця.

Відповідно положення ст. 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду слід вважати безпідставним, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль же за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Також, згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» подібних правовідносин, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі №766/10773/18-ц.

Зважаючи на викладене підстави для задоволення поданої заяви та вжиття заходів забезпечення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення скарги у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича, заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова