Справа № 752/6342/15-ц
Провадження № 4-с/752/104/21
У Х В А Л А

іменем України

13.01.2021 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Власенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Вячеслава Андрійовича, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59824418 від 23.08.2019 року;

- скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. про відкриття виконавчого провадження № 59824418 від 23.08.2019 року.

В обґрунтування скарги зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10.04.2015 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявник зазначає, що його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Святошинського району м. Києва.

Разом з тим, постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. від 23.08.2019 року відкрито виконавче провадження № 59824418 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що адресою місця проживання ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_2 .

Заявник зазначає, що за вказаною у постанові про відкриття виконавчого провадження адресою ніколи не проживав, не був зареєстрований та не працював, майно на території Подільського району м. Києва у заявника відсутнє. За вказаних обставин, заявник вважає, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження порушено вимоги закону, оскільки виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи або місцезнаходженням майна боржника.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги скарги та просив суд задовольнити скаргу.

Державний виконавець в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Вислухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи за скаргою, судом встановлено наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року, постановленим у цивільній справі № 752/6342/15-ц, провадження № 2/752/3495/15, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10.04.2015 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

25.02.2019 року ОСОБА_2 отримано виконавчий лист № 752/6342/15-ц, провадження № 2/752/3495/15, на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року.

Постановою старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В.А. від 23.08.2019 року відкрито виконавчого провадження № 59824418 з примусового виконання виконавчого листа № 752/6342/15-ц, виданого 25.02.2019 року.

У вказаній вище постанові про відкриття виконавчого провадження місцем проживання боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) в редакції, що діяла на момент винесення оспорюваної постанови, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

З матеріалів цивільної справи, зокрема, з доданої до скарги копії паспорта заявника, вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 з 2 червня 2009 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, матеріали цивільної справи № 752/6342/15-ц містять інформацію лише щодо місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , іншої інформації матеріали цивільної справи не містять, не надавалась така інформація в розпорядження суду і відповідачем ОСОБА_1 в ході розгляду цивільної справи.

Слід також зауважити, що ОСОБА_1 не заперечується та визнається та обставина, що місцем проживання боржника у виконавчому листі, виданому 25.02.2019 року згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року, зазначено наступну адресу: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Подільського району м. Києва, а відповідно і до підвідомчості Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Положення ст. 24 Закону не покладають на державного виконавця обов`язок перевірити достовірність інформації викладеної у виконавчому листі. За загальним правилом вважається, що така інформація є достовірної доки її достовірність не буде спростована.

Таким чином, на час вирішення державним виконавцем питання про відкриття виконавчого провадження, він обґрунтовано виходив з того, що виконання поданого виконавчого листа належить до його юрисдикції.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так само, згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що в даному конкретному випадку стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого у Конституції України права на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, яке перебуває на примусовому виконанні з серпня 2019 року, відтак, скарга боржника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки судом відхиляються твердження заявника про відкриття державним виконавцем виконавчого провадження з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Вячеслава Андрійовича, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя