Справа № 570/4795/20
Номер провадження 2/570/385/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

представника позивача адвоката Піхоцького А.Л.,

відповідача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - адвоката Мельничук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та виділі частки із спільної сумісної власності майна, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 р. позивач ОСОБА_3 звернувся в Рівненський районний суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г., в якому згідно заяви про зміну предмету позову вх. 11066 від 02.07.2021 р. (а.с. 217) просить:

-визнати за ним право у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:040:0665, яка перебуває у спільній сумісній власності;

-визнати розмір його частки у спільній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:040:0665 у розмірі 57,33%;

-виділити в натурі йому у власність частку із спільної власності земельної ділянки з кадастровим номером :06:040:0665 відповідно до варіанту №3 висновку експерта № 191021/1_30 судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна, складеного 30.10.2019 р. судовим експертом Зібером О.В. із одночасним припиненням спільної сумісної власності;

-виділити йому зі спільної часткової власності у власність в натурі надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Висновку експерта №191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна від 30.10.2019 р., а саме: 57,33% Погріб літ. (пг/а); 50% Сарай літ (В); Вбиральня літ. (У); 57,33 Огорожі літ. (№1) та судові витрати;

-стягнути судові витрати у розмірі 17955,6 грн. з відповідачів.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , якому на момент смерті належало 57,33% будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будинку, а саме: по 21,33% належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :06:040:0665, на якій знаходиться будинок із надвірними будівлями, не була розділена між його батьком та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому вона перебуває у спільній сумісній власності.

Майно ОСОБА_5 успадкував позивач та рідний брат позивача ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. від 06.04.2018 р. відмовлено позивачу та відповідачу ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку ділянки з підстав, визначених у ч.2 ст.370 ЦК України, де зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

04.09.2018 р. ОСОБА_4 подарував позивачу належну йому частку у праві власності на будинок, що підтверджується договором дарування.

Восени 2019 р. позивач звернувся із позовом до Рівненського районного суду Рівненської області про виділення йому в натурі частки будинку та ділянки в розмірі 57,33%. Відповідачами у зазначені справі були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У задоволенні позову було відмовлено. Вказане рішення було скасовано Апеляційним судом Рівненської області від 16.06.2020 р. (справа №570/2102/19, провадження №22-ц/4815/728/20). Згідно з рішенням суду апеляційної інстанції позивачу виділено зі спільної часткової власності у власність в натурі 57,33% будинку з надвірними будівлями згідно із висновком №182 від 14.01.2019 р. щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, та позначені на схемі поділу синім кольором у Висновку експерта №191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна від 30.10.2019 р. Щодо виділення позивачу в натурі частини ділянки в розмірі 57,33% - судом відмовлено. Як зазначено в рішенні суду: «Позивач не звертався з вимогою про своє право на земельну ділянку після смерті батька, а тому позовні вимоги про виділення йому, відповідно до частки у праві власності на будинок, частини земельної ділянки в натурі, яка є у спільній сумісній власності інших осіб, є передчасними».

На момент звернення з позовом позивачу виділено 57,33% будинку, а питання щодо ділянки не врегульовано.

02.11.2020 р. позивач направив листи відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розподілу ділянки із варіантом №3 Висновку експерта №191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна, складеного 30.10.2019 р. судовим експертом Зібером О.В. Відповіді на вказані листи позивач не отримав.

Посилається на ч.5 ст. 89, ч.4 ст.120 ЗК України ст.1225 ЦК України, постанови Верховного Суду від 04.02.2019 р. (справа №463/1696/15-ц, провадження № 61-29220св18); від 15.08.2019 р. (№462/983/16-ц, провадження №61-26259св18); від 07.09.2019 р. (справа №303/1734/15-ц, провадження №61-9302св18); п. п.18-2, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»; п.10 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»; п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р.

Спадкодавець ОСОБА_5 мав право на 57,33% ділянки, проте за життя не виділив зазначений розмір ділянки.

Вся частка спадкодавця ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на будинок належить виключно позивачу, то він має право на 57,33% ділянки. Проте позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 57,33% частини ділянки в позасудовому порядку.

Згідно із зустрічною позовною заявою позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувшись в Рівненський районний суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , просять визначити, що розмір частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/3 та відповідно визначити, що розмір частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/3.

В обґрунтування зустрічного позову вказують, що згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 16.01.2016 р. земельна ділянка із кадастровим номером :06:040:0665 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Вказана земельна ділянка була отримана у власність шляхом приватизації, про що свідчить рішення Шпанівської сільської ради від 28.04.2015 р. № 1015.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тому до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спадкоємців ОСОБА_6 в порядку спадкування переходить його частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665.

Позивачі за зустрічним позовом та ОСОБА_5 приватизували земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 у спільну власність у рівних частках, проте відповідач ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, в якому просить визначити, що частка його батька ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 становить 57,33%.

Тобто фактично на даний час існує спір про розмір частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Як на підставу позовних вимог вказують ч.1 ст.317, ч.ч. 1,2 ст.355, ч.1 ст.368, ч.2 ст. 370, 372 ЦК України; ч.1 ст.86, ч.ч. 2, 5 ст. 89 ЗК України, які встановлюють презумпцію рівності часток співвласників.

Оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :06:040:0665 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і між ними не було укладено договору про визначення розміру земельних часток, то їх частки є рівними і частка кожного із них у праві спільної власності на земельну ділянку дорівнює 1/3.

На даний час укласти договір щодо визначення частки у праві спільної сумісної власності не земельну ділянку неможливо, так як один із співвласників помер. Крім того, спадкоємець померлого власника не згідний із рівністю часток, а тому існує спір щодо розміру частки, який може бути вирішений лише судом.

Згідно відзиву (а.с.148) відповідачка ОСОБА_2 вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню. Позивач зазначає, ОСОБА_5 за життя мав право на 57,33% у праві спільної власності на житловий будинок, який розміщений на земельній ділянці із кадастровим номером :06:040:0665, а оскільки земельна ділянка розділяється пропорційно до розміру часток у праві власності на будинок, то ОСОБА_6 належить 57,33% у праві спільної власності на земельну ділянку. Враховуючи, що вся частка спадкодавця у праві спільної часткової власності на будинок належить виключно позивачу, то й він має право на 57,33% земельної ділянки. Проте дані висновки є неправомірними.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 16.01.2016 р. земельна ділянка із кадастровим номером :06:040:0665 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Позивачем не надано доказів, судового рішення чи договору відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, згідно якого частка будь-кого із співвласників земельної ділянки була збільшена або зменшена.

Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Дана стаття регулює перехід права власності на землю в момент набуття у власність будинку, однак у вказаному спорі право власності на землю набувалося після того, як було оформлено право власності на будинок. Тобто власники свідомо оформили право спільної сумісної власності на земельну ділянку під будинком, який був уже у спільній частковій власності. Стаття 120 ЗК України у вказаному спорі не може бути застосована. Така ж правова позиція викладена у постанові ВС від 7.06.2019 р. у справі №200/13839/15-ц.

Частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 є рівними, тобто ОСОБА_1 належить 1/3 частка земельної ділянки, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 також по 1/3 частки земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадщину після нього прийняли його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входить 1/3 частки у праві власності на земельну ділянку і вона не може бути збільшена, а тому вимоги позивача щодо визначення частки померлого та визнання частки позивача у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про виділ в натурі ідеальної частки у розмірі 57,33% у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:040:0665 також не підлягають до задоволення, оскільки як зазначено вище до складу спадщини входить лише 1/3 частки у праві спільної власності на земельну ділянку, а не 57,33%.

Всі варіанти поділу у натурі земельної ділянки, які передбачені у висновку експерта №191021/1-ЗО від 30.02.2019 р. передбачають, що позивачу виділяється в тому числі і частина земельної ділянки, що розташована під сараєм, який входить до складу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Як видно із постанови Рівненського апеляційного суду від 16.06.2020 р. у справі №570/2102/19 сарай позивачу не належить.

Згідно з відповіддю на відзив вх. 6994 від 26.04.2021 р. позивач за первісним позовом вказує на практику Верховного суду, зокрема постанови від 04.02.2019 р. у справі №463/1696/15-ц, провадження №61-29220св18; від 15.08.2019 р. у справі №462/983/16-ц, провадження №61-26259св18; від 10.02.2021 р. справа №569/12280/17 провадження №61-17841св19; від 14.04.2021 р. справа № 310/6435/17, провадження №61-9603св19; постанові від 10.02.2021 р. справа №524/8722/16-ц, провадження №61-3137св19.

Також подано заперечення на відповідь на відзив відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 175).

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Дацюк С.Г. у заяві вх. 7578 від 07.05.2021 р. (а.с.173) просить справу слухати у її відсутності. По суті справи пояснює, що 06.04.2018 р. її постановою відмовлено позивачу та його рідному брату ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки з кадастровим номером :06:040:0665 для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Така відмова була обумовлена тим, що вказаний будинок перебував у спільній частковій власності, а земельна ділянка у спільній сумісній власності. Згідно ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частина 2 ст. 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пункт 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано документу (договору, рішення суду), згідно з яким виділяються частки земельної ділянки. Зважаючи на це, приватним нотаріусом у відповідності до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

До неї звернувся позивач із рішенням Рівненського апеляційного суду від 16.06.2020 р. у справі №570/2102/19 (провадження №22-ц/4815/728/20) згідно із яким йому виділено зі спільної часткової власності у власність в натурі 57,33% житлового будинку з надвірними будівлями. Однак земельна ділянка так і залишилася у спільній сумісній власності, а тому нотаріальні дії не вчинялися.

Згідно з відзивом на зустрічний позов відповідач ОСОБА_3 вказує, що ч.5 ст. 89 ЗК України передбачає презумпція рівності часток можлива лише за певної умови, а саме відсутності законодавчих норм, які визначають інші пропорції.

Однак ч.4 ст. 120 ЗК України закріплює інші пропорції, які визначаються пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналогічний підхід закріплений і в частині 2 ст. 370 ЦК України.

Діюче законодавство проводить пряму залежність частки земельної ділянки від частки домоволодіння.

Ухвалою суду від 29.12.2020 р. позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.03.2021 р. відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 24.05.2021 р. прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та об`єдано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дацюк С.Г. про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та виділ частки із спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 12.07.2021 р. витребувано від приватного нотаріуса Рівненського РНО Дацюк С.Г. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 255).

Ухвалою суду від 12.07.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.253).

Позивач подав заяву вх. 7212 від 28.04.2021 р., в якій просить розглядати справу за його відсутності, його інтереси представлятиме адвокат Піхоцький А.Л. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.160).

Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги згідно заяви про зміну предмету позову (а.с.219) підтримав та просить їх задоволити. Вимоги зустрічного позову просить залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом просить залишити без задоволення, а вимоги за зустрічним позовом підтримав та просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнали та просять відмовити в їх задоволенні. Підтримали вимоги зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_4 згідно заяви вх. 11058 від 02.07.2021 р. визнав вимоги за зустрічним позовом (а.с. 217).

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та їх представників у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, пояснення експерта, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено постановою Рівненського апеляційного суду від 24.01.2019 р. (а.с.181) у справі № 570/901/18, провадження № 22-ц/4815/105/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (а.с.148-149), покійному батькові позивача ОСОБА_5 за життя належали на праві власності:

- 0, 5733 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та належні до нього господарські будівлі і споруди відповідно до договору дарування від 14 травня 2002 року у розмірі 36/100 майна та згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якого йому та його рідним брату та сестрі - відповідачам по справі належить по 1/3 частині спадкового майна, при чому спадщина складається з 64/100 частини садиби (по ) 0,2133 від цілої частки);

- земельна ділянка площею 0,095 га для обслуговування вказаного житлового будинку, з кадастровим номером :040:0665 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 51714822 від 16 січня 2016 року /спільна сумісна власність на трьох осіб/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

15 березня 2018 року позивачу та його рідному брату ОСОБА_7 було оформлено право на спадщину за законом після смерті їх батька на 0.36 частки житлового будинку по договору дарування та 0.2133 згідно свідоцтва про право на спадщину (по 1/2 кожному).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16.06.2020 р. у справі №570/2102/19, провадження №22-ц/4815/728/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту користування, виділ співвласнику у натурі частки із житлового будинку з надвірними будівлями, що є у спільній частковій власності, виділення в натурі частки земельної ділянки позов задоволено частково. Виділено позивачу ОСОБА_3 зі спільної часткової власності у власність в натурі 57,33% житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 84,9 кв.м., житловою площею 60,5 кв.м., шляхом визнання за ним права власності на належну йому частку житлового будинку з надвірними будівлями згідно з Висновком №182 від 14.01.2019 р. щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, та позначені на схемі поділу синім кольором у Висновку експерта № 191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна від 30.10.2019 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.01.2016 р. індексний номер 51714822 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :06:040:0665 площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ..

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі і на частку спірної земельної ділянки.

06.04.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г. було винесено постанову про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчинені нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,095 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :06:040:0665, що належить померлому ОСОБА_5 .

Відмова нотаріуса мотивована тим, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За змістом ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

За змістом п. "г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Позивач звернувся до суду та за наслідками розгляду цивільної справи №570/2102/19 йому виділено у власність у натурі 57,33% житлового будинку з надвірними будівлями, однак позбавлений можливості оформити спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відмовою нотаріуса.

Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлому ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання за ним права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка перебуває у спільній сумісній власності та визначення розміру частки позивача у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку у розмірі 57,33%, що відповідає частці будинку, який на ній розташований.

У зв`язку з цим зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до задоволення не підлягають.

Доводи відповідачки про те, що набуття права власності на будинок передувало виділенню у власність земельної ділянки, на переконання суду є необґрунтованими з огляду на цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, відповідна частка якого належить позивачу та відповідно - відповідачам.

Що стосується вимог позивача про виділ в натурі частки із спільної власності земельної ділянки у розмірі 57,33% відповідно до варіанту №3 Висновку експерта № 191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна, складеного 30.10.2019 р. судовим експертом Зібером О.В. із одночасним припиненням спільної сумісної власності, то позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 370 ЦК України с піввласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, доказів щодо набуття позивачем права власності на визначену частку у спадковому майні до суду не надано.

Крім того, у судовому засіданні експерт пояснив, що наявний у матеріалах справи висновок експерта у вирішенні вказаного спору про виділ земельної ділянки не може братися до уваги, зважаючи на наявність постанови Рівненського апеляційного суду від 16.06.2020 р. у справі 570/2102/19.

Щодо вимог про виділення позивачу зі спільної часткової власності у власність в натурі надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Висновку експерта №191021/1_ЗО судової інженерно-технічної експертизи щодо визначення варіантів виділу в натурі нерухомого майна від 30.10.2019 р., а саме: 57,33% Погріб літ. (пг/а); 50% Сарай літ (В); Вбиральня літ. (У); 57,33 Огорожі літ. (№1), то слід вказати що в ЦК України реалізовано концепцію правового зв`язку між головною і приналежною речами. Відповідно до п.1 ст.186 ЦК України, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п.2 ст.186 ЦК).

В ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено компетенції реєстратора щодо здійснення державної реєстрації приналежної нерухомої речі.

Таким чином, господарські будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці з головною річчю житловим будинком і використовуються для його обслуговування, не є окремими об`єктами цивільних прав.

В судовому засіданні експерт пояснив, що дані об`єкти вже були виділені позивачу у складі житлового будинку згідно його висновку та відповідно увійшли до загальної частки, виділеної позивачу згідно рішення апеляційної інстанції у розмірі 57,33%.

А тому, на думку суду, вони не можуть бути виділені повторно окремо від головної речі.

Розподіл судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України і нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що первісний позов задоволено частково, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі по 560 грн. 53 коп. з кожного.

У стягненні решти судових витрат, про які вказує представник позивача за первісним позовом, слід відмовити, виходячи з часткового задоволення позовних вимог та відсутності доказів їх понесення у вказаній справі.

Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено, то відповідно судові витрати покладаються на позивачів за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та виділі частки із спільної сумісної власності майна - за первісним позовом задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:040:0665, яка перебуває у спільній сумісній власності.

Визнати розмір частки ОСОБА_3 у спільній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:040:0665 у розмірі 57,33%.

У задоволенні решти вимог за первісним позовом ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:040:0665 по 1/3, відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 560 грн. 53 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна, вул. П.Могили, 22б, каб. №205, м.Рівне.

Повне судове рішення складено 22.10.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.