Справа № 2-12-254/10
н/п 4-с/490/84/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

18 листопада 2021 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державна іпотечна установа, Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_1 , у якій він просить скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року, винесену у виконавчому провадженні № 45710796 протиправною та скасувати її.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2021 року скаргу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та зупинено провадження до отримання суддею матеріалів цивільної справи № 2-12-254/10.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року відновлено провадження та призначено її розгляду.

У судове засідання з`явився представник скаржника адвокат Куценко Ю.О. Представники Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центрального Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної іпотечної установи та ОСОБА_2 до суду не з`явилися.

Представник ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частина друга статті 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З`ясувавши думку представника ОСОБА_3 , який не заперечував проти проведення розгляду скарги, суд ухвалив провести розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися.

Звертаючись до суду із цієї скаргою, представник скаржника ОСОБА_4 просить поновити строк на її подачу. В обгрунтування вказує на те, що 08 липня 2021 року він, як представник ОСОБА_1 , ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та 14 липня 2021 року звернувся до суду із цією скаргою. Однак скарга була повернута судом та після усунення недоліків скарги, вона була подана до суду 28 липня 2021 року.

Вивчивши зазначені доводи скаржника, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для звернення до суду та про необхідність поновлення визначеного статтею 449 ЦПК України строку.

Суд заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи № 2-12-6382/09 судом встановлено таке.

У червні 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості на загальну суму 1 051 446 грн 27 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 08 лютого 2008 року в сумі 898 146 грн 62 коп., а також судовий збір у розмірі 1700 грн 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 250 грн 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За результатами апеляційного провадження рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2010 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 898 146 грн 62 коп. заборгованості за договором кредиту від 08 лютого 2008 року в солідарному порядку та по 975 грн з кожного судових витрат.

Надалі зазначене судове рішення було звернуто до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Квашенком С.С. від 21 березня 2011 року відкрито виконавче провадження № 25360255 з виконання виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого 03 березня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» 898 146 грн 62 коп. заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в солідарному порядку. Боржником у цьому виконавчому провадженні є ОСОБА_1 (а.с. 163).

Державним виконавцем під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа здійснювалися виконавця дії, зокрема, опис та арешт майна.

Правомірність дій державного виконавця під час здійснення цього виконавчого провадження були предметом судового контролю. Так, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2011 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано дії Старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Квашенко С.С. всупереч статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено дії, направлені на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 визнано незаконними.

Як вбачається зі змісту виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого 03 березня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, цей лист було повернуто державним виконавцем 04 жовтня 2012 року та 20 грудня 2013 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначений виконавчий лист має відмітку про те, що на користь стягувача з боржника стягнуто 32 965 грн 32 коп.

На виконанні у Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві перебувало виконавче провадження № 25331521 щодо примусового виконання виконавчого листа № ц-12-1549, виданого 03 березня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва. Боржником за цим виконавчим провадженням є ОСОБА_2 . Це виконавче провадження 30 січня 2014 року завершено на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на той час) у зв`язку із заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року задоволено заяву Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено його сторону з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу.

Надалі постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження № 45710796 провадження з виконання виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого 03 березня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 866 156 грн 30 коп. Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 .

У період з грудня 2014 року до червня 2020 року примусове виконання цього виконавчого провадження здійснювалося Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), надалі передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).

Щодо правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 грудня 2014 року суд зазначає таке.

Відповідно до статті першої Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606- XIV, в редакції від 26 жовтня 2014 року (далі Закон № 606- XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частина друга статті 17 Закону № 606- XIV передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видані судами.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (пункту 1 частини першої статті 19 Закону № 606- XIV).

З матеріалів виконавчого провадження № 45710796 слідує, що 01 грудня 2014 року до Центрального ДВС Миколаївського міського управління юстиції надійшла заява АТ «Банк» Фінанси та Кредит» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 03 березня 2011 року. Боржником зазначено ОСОБА_1 .

Як свідчить постанова від 09 грудня 2014 року виконавче провадження відкрито за виконання виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 03 березня 2011 року. Боржник у цьому виконавчому провадженні ОСОБА_1 , стягувач АТ «Банк» Фінанси та Кредит».

Статтею 22 Закону № 606-XIV визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Водночас пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Як зазначено вище та слідує із самого тексту виконавчого листа № ц-12-1549/10, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 03 березня 2011 року, цей лист двічі звертався до виконання та двічі був повернутий стягувачу на підставі п.2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (04 жовтня 2012 року та 20 грудня 2013 року).

Пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, та обставин, що виконавчий лист № ц-12-1549/10, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 03 березня 2011 року звертався до виконання, вказує на те, що строк пред`явлення його документа перервався.

Частина друга статті 23 Закону № 606-XIV визначає, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Строк пред`явленням виконавчого листа № ц-12-1549/10 визначено у три роки, а востаннє він повернутий виконавцем 20 грудня 2013 року. Із заявою про примусове виконання цього виконавчого листа стягувач звернувся 01 грудня 2014 року. На думку суду строк звернення виконавчого листа до виконання за таких обставин стягувачем не пропущено.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 грудня 2014 року є такою, що винесена Центральним відділом виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відповідно до вимог на той час чинного законодавства. Підстав для її скасування суд не вбачає.

В обгрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказує зокрема, на те, що у 2013 році ним укладено договір із АТ «Банк» Фінанси та Кредит» договору про реструктуризацію боргу, за яким він здійснював оплату заборгованості, стягнутої на підставі судового рішення у справі № 2-12-254/10. Як вказав скаржник його заборгованість перед банком становить 449 481 грн 13 коп.

Суд зазначає, що питання щодо визначення суми заборгованості ОСОБА_1 судом не вирішується, оскільки предметом судового контролю під час розгляду цієї скарги є правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження № 45710796 від 09 грудня 2014 року, а не розмір заборгованості, яку слід стягнути з боржника.

В оскаржуваній постанові державним виконавцем вірно зазначено, що виконанню підлягає виконавчий лист про стягнення з боржників суми боргу у розмірі 866 156 грн 30 коп., оскільки така сума зазначена у виконавчому документі, виконання якого здійснюється у виконавчому провадженні № 45710796. А питання про розмір заборгованості, яка не сплачена боржником, має бути вирішено під час здійснення виконавчого провадження № 45710796 державним виконавцем.

Також суд зазначає, що оскаржувана постанова на думку суду відповідає вимогам щодо її реквізитів та містить вступну, мотивувальну та резолютивну частини та інші реквізити, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802.

Скаржник вказуючи на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам, визначеним у названій Інструкції, не зазначає в чому саме полягають такі невідповідності.

Щодо доводів скарги про відсутність інформації, наявної у виконавчому провадженні та в Автоматизованій системі виконавчого провадження, наявність у матеріалах справи неналежно оформленого екземпляру оскаржуваної постанови (окрім належно оформленої постанови від 09 грудня 2014 року), то на думку суду зазначене не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Зазначені скаржником обставини, хоч і мають місце, однак не впливають на правомірність оскаржуваної ним постанови, а лише потребують належного оформлення матеріалів виконавчого провадження та приведення їх у відповідність із інформацією, наявною у Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 45710796.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 260, 261, 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 45710796.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження №45710796 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.М. Шолох