Номер справи 623/3499/19
Номер провадження 2/623/42/2021
РІШЕННЯ

іменем України

12 січня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Герцова О.М.

за участю

секретаря судового засідання: Рзаєвої І.С.

представника позивача: ОСОБА_5

представника відповідача: Кабанової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за заявою ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний лан", що знаходиться за адресою: 64319, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Капитолівка, вулиця Центральна, будинок 39 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Чарівний лан» про визнання договору оренди землі недійсними, в обґрунтування позову посилається на те, що 04.09.2018 року вона уклала договір міни земельних ділянок з ОСОБА_4 , тобто з того часу стала власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0104, про що повідомила відповідача надавши копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як орендарям зазначеної земельної ділянки.

Позивачу ОСОБА_3 було відомо про наявність договору оренди зазначеної земельної ділянки, який було укладено у 2007 році, між відповідачем та колишнім власником земельної ділянки - ОСОБА_4 , та зареєстровано належним чином в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної - філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 травня 2008 року за № 22.

Надалі позивачу стало відомо про наявність ще одного договору земельної ділянки укладеного між ОСОБА_4 та відповідачем від 11 травня 2017 року, який було зареєстровано Державним реєстратором 23.05.2017 року. Представником відповідача надано на вимогу ОСОБА_3 оригінал договору оренди укладений з ОСОБА_4 на ту саму ділянку від 13 серпня 2018 року, строком на 10 років. Пізніше ОСОБА_3 отримала копію ще одного договору оренди від 11 травня 2017 року, який зареєстрований Державним реєстратором 23.05.2017 року.

ОСОБА_3 вважає оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним, оскільки він був укладений і зареєстрований до закінчення строку, дії, попереднього договору оренди землі від 05 травня 2007 року, укладеного між тими самими сторонами і з приводу оренди цієї самої земельної ділянки, що є порушенням вимог статтей 31,33 Закону України «Про оренду землі», частини п`ятої статті 116 ЗК України. При цьому, законодавством не передбачено автоматичне розірвання попереднього договору внаслідок укладення нового, якщо на це немає волі сторін правочину.

21 жовтня 2019 року представником відповідача генеральним директором ТОВ «Чарівний лан» Ажусіним К.О. надано до суду відзив на позов по справі, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилався на те, що позивачка знала про наявність спірного Договору оренди та строку оренди і підписавши договір міни земельної ділянки підтвердила згоду на перехід до неї прав та обов`язків орендодавця.(а.с.35-37).

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу в позові в повному обсязі посилаючись на те, що позивачка знала про наявність спірного Договору оренди та строку оренди і підписавши договір міни земельної ділянки підтвердила згоду на перехід до неї прав та обов`язків орендодавця.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Між ТОВ «Чарівний лан» та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі від 13 серпня 2008 року, за яким була передана земельна ділянка площею 5,2410 га на території Червонооскільської сільської ради строком на 10 років.(а.с.14-16)

11 травня 2017 року між ТОВ «Чарівний лан» та ОСОБА_4 укладено Договір оренди землі щодо тієї самої земельної ділянки, строком на 20 років (далі також Договір Оренди). (а.с.22-24). Право оренди за вказаним Договором було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.05.2017 року за№ 20631657.(а.с.25)

04.09.2018 року ОСОБА_3 уклала договір міни земельних ділянок з ОСОБА_4 , тобто з того часу стала власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0104.(а.с.11-12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.09.2018 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю. зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер :02:00:0104, площею 5,241 га, під номером запису про право власності:27756816 - на підставі укладеного договору міни земельних ділянок, серія та номер:6366 виданий 04.09.2018.(а.с.13).

Посилання ОСОБА_3 в позовній заяві на порушення при укладенні спірного договору вимог ст.ст.31, 33 Закону України «Про оренду землі» (які регулюють питання припинення договору оренди землі та переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк) та ч.5 ст.116 Земельного кодексу України (яка регулює підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності) є безпідставними та необгрунтованими, оскільки їх зміст не свідчить про недодержання в момент укладення цього договору стороною або сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_3 , яка стала власником земельної ділянки та стороною цього договору 04.09.2018 р., не доведено, що ТОВ «Чарівний лан» були порушені її законні права та законні інтереси при укладенні цього договору з ОСОБА_4 11.05.2017 р.

У п.5 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_3 добровільно набула право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , володіючи інформацією на момент підписання нею договору міни земельних ділянок від 04.09.2018 р. про те, що ця земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача по 23.05.2037 р., що підтверджується п.7 цього договору, в якому зазначено, що Сторона один ( ОСОБА_4 ) підтверджує та повідомляє Стороні два ( ОСОБА_3 ), що належна їй земельна ділянка, яка є предметом цього договору, на момент його укладення передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Чарівний лан», , зі строком оренди по двадцять третє травня дві тисячі тридцять сьомого року.

В преамбулі договору міни земельних ділянок від 04.09.2018 р. зазначено, що сторони діють добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, а в п.10 цього договору вказано, що сторони підтверджують, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. ОСОБА_3 в позовній заяві стверджує, що ОСОБА_4 заперечує факт укладення спірного договору та наявності договірних стосунків з відповідачем до 2037 р.

Такі твердження позивача спростовуються заявою від 13.07.2017 р., справжність підпису ОСОБА_4 на якій посвідчено секретарем Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області Зінченко Л.В., в якій ОСОБА_4 підтвердив, що уклав договір оренди землі №338 від 11.05.2017 р., в якому він виступає орендодавцем, а ТОВ «Чарівний лан» - орендарем, згідно з яким орендодавцем була передана у платне користування земельна ділянка загальною площею 5,2410 гектарів, кадастровий номер якої :02:000:0104, терміном на 20 (двадцять) років.

Крім того, ОСОБА_3 вчиняла дії, направлені на виконання договору оренди землі №338 від 11.05.2017 р., укладеного між ОСОБА_4 (Орендодавець) і ТОВ «Чарівний лан» (Орендар), чим визнавала його дійсність, що підтверджується її заявами від 15.02.2019 р. та 15.01.2019 р., адресованими ТОВ «Чарівний лан», в яких вона, посилаючись на набуття нею права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0104, а також на п.12.6. договору оренди і на те, що вона дізналась про наявність договору оренди у нотаріуса при укладенні договору міни земельних ділянок, вимагала виплатити їй орендну плату за договором за частину (вересень-грудень) 2018 р., яку до набуття нею права власності на земельну ділянку отримав ОСОБА_4 .

Тим самим ОСОБА_3 засвідчує наявність її волі на виконання своїх прав та обов`язків за договором як новим орендодавцем.

Договір оренди землі №338 від 11.05.2017 р. був укладений за взаємною згодою сторін, в цьому договорі сторони змінили (збільшили) розмір орендної плати і строк дії договору порівняно з попереднім договором оренди землі від 13.08.2008 р., укладеним між ними, та жодна із сторін не заперечувала проти укладення нового договору.

ОСОБА_4 не оспорював договір оренди землі №338 від 11.05.2017 р., а виконував його - отримував орендну плату від відповідача, про що наявна інформація в заяві ОСОБА_3 від 15.02.2019 р., адресованій відповідачу.

Станом на момент розгляду даної справи діє лише один договір оренди землі, а саме: договір оренди землі №338 від 11.05.2017 р.

Як свідчить наявна в матеріалах справи інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №108287574 від 20.12.2017 р., право оренди земельної ділянки було зареєстровано 23.05.2017 р. на підставі договору оренди землі №338 від 11.05.2017 р.

Право оренди за договором оренди землі від 13.08.2008 р., зареєстрованим у Харківській регіональній філії ДП ЦДЗК 03.09.2009 р., не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У постанові від 19.06.2020 р. по справі №288/1556/17 (провадження № 61-38200св18) Верховний Суд зазначив наступне: - вирішуючи питання про визнання договору оренди землі недійсним, необхідно враховувати вимоги статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та статті 15 Цивільного кодексу України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд має встановити, чи дійсно право орендодавця порушено та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця; - згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15.12.2013 р. у справі №6-94цс13, від 09.12.2015 р. у справі №6-849цс15, від 21.09.2016 р. у справі №6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів; - установивши, що за взаємною згодою сторін уклали новий договір оренди землі, в якому змінили розмір орендної плати і строк дії договору та те, що жодна із сторін не заперечувала проти укладення нового договору, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що сторона не довела обставин, які б свідчили про недійсність укладеного нею договору оренди земельних ділянок та порушення її прав при укладанні оспорюваного правочину; - факт реєстрації двох договорів оренди, укладеного між тими самими сторонами, не свідчить про недійсність оспорюваного договору.

Також у постанові від 13.09.2019 р. по справі №705/3723/17 (провадження №61-5700св19) Верховний Суд зазначив наступне: - за взаємною згодою сторін сторони уклали новий договір оренди землі, в якому змінили розмір орендної плати і строк дії договору; - жодна із сторін не заперечували проти укладення нового договору; - відповідальність за укладення нового договору несуть як відповідач так і позивач; - тому, виходячи із принципу вільного укладення договору та засад доброчесності, розумності та справедливості, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку про відмову в задоволенні позову; - крім того, сам по собі факт реєстрації двох договорів між тими самими сторонами не свідчить про недійсність первинного. Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правову позиція суду касаційної інстанції, викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 р. по справі №609/67/18, на яку посилається ОСОБА_3 у своїх додаткових поясненнях від 06.04.2020 р., не може братися судом до уваги при вирішенні даної справи, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними та регулюються різними нормами права.

Про те, що обставини цих справ є різними, свідчить те, що у справі №609/67/18: - позов про визнання недійсним договору оренди землі було подано орендодавцем і новим орендарем, який був позбавлений можливості зареєструвати право оренди з причини, що було зареєстровано право оренди даної земельної ділянки попереднім орендарем за новим договором оренди землі; - орендодавець, крім іншого, посилався на те, що він заперечував відносно поновлення договору оренди землі, укладеного з попереднім орендарем, на умовах того ж розміру орендної плати, та не підписував з ним спірний договір, тобто, не було його вільного волевиявлення на його укладення; - попередній орендар стверджував, що укладений ним з орендодавцем новий договір є договором новації; - додатковою угодою до спірного договору було проведено заміну попереднього орендаря на іншу юридичну особу; - оригіналу спірного договору у відповідачів не було.

Крім того, остаточне рішення цією постановою прийнято не було, а було передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тому висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 р. по справі №609/67/18, не підлягають врахуванню при вирішенні даної справи.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі», якою встановлено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використання земельної ділянки, а також на підставах , визначених ЗК України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін, кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи -орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі .

Підстави для зміни або розірвання договору встановлені в ст.651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», яка встановлює захист прав орендаря та орендодавця на орендовану земельну ділянку, орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно до вимог частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 125 Закону України «Про оренду землі» право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 124 Закону України «Про оренду землі» передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ст. 14 вищезазначеного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 15 зазначеного Закону, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; оренда плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидні сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Верховного суду України у справі за №6-127цс13 сформульована також наступна правова позиція: вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, з огляду на викладені обставини справи, правові норми та досліджені докази, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У позовних вимогах ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний лан" про визнання договору недійсним - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення повного рішення.

Суддя: О.М. Герцов

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.