ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року

справа № 694/966/21
провадження № 22-ц/821/1954/21
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у складі: головуючого судді: Сакун Д. І.,

в с т а н о в и в :

25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом вищенаведеного змісту.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка, відповідно до розпорядження Звенигородської РДА № 164 від 30 жовтня 2013 року є опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на повному її утриманні та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно рішення Звенигородського районного суду у справі № 694/1374/13-ц від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. В витратах, пов`язаних з утриманням дитини, відповідач участі не приймає.

Враховуючи, що згідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку, щодо утримання дитини, а відповідно до ст. 247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання, зокрема аліментів, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати за оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1 000 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн 00 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн 00 коп.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Рішення мотивовано тим, що причини, що спонукають позивача звернутися до суду з вказаним позовом є обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 08 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати з постановленням нового судового рішення про закриття провадження у справі. Звільнити скаржника від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Як на підставу закриття провадження ОСОБА_2 послався на ті обставини, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2005 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 80 грн 00 коп. щомісячно з 10 листопада 2005 року і до повноліття дитини.

На виконання приведеного рішення з заробітної плати ОСОБА_2 стягувалися кошти, а після його звільнення 20 липня 2020 року з останнього місця роботи, він добровільно сплачував аліменти на рахунок позивачки. Місце знаходження виконавчого листа йому невідомо.

Крім того, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2013 року у справі № 694/1374/13-ц його та ОСОБА_3 , позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаним рішенням питання про стягнення аліментів, з батьків позбавлених батьківських прав, на користь неповнолітньої доньки не вирішувалося. Крім того, на час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сплачував на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки.

На даний час позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом про стягнення аліментів лише безпосередньо до ОСОБА_2 , не ставить питання про стягнення їх в тому числі і з ОСОБА_3 .

За наведених в апеляційній скарзі мотивів, скаржник переконаний, що існують підстави для закриття провадження у даній справі, з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК, оскільки існує судове рішення з тотожним позовом, сторонами та предметом.

Зокрема, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2005 року про той самий предмет і з тих самих підстав вступило в законну силу і хоча прізвища позивачів різні, але це є одна і та ж сторона - особа на утриманні якої перебуває дитина і фактично вони діють виключно в інтересах однієї і тієї ж дитини, а враховуючи, що скаржник сплачує і фактично сплачував до цього часу аліменти на утримання доньки не її матері, яка позбавлена батьківських прав, а її бабі, яка є опікуном, підстави для постановлення повторного рішення про стягнення з нього аліментів, відсутні.

В даному випадку опікун мала право звернутися до суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки, як зазначає скаржник, він фактично сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки саме на корить позивача ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому позивач зазначила, що спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів ніколи не вирішувався в судовому порядку.

ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу про існування виконавчого провадження щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що відповідач жодним чином не несе витрат на матеріальне утримання своєї доньки, позивач, як її безпосередній опікун, звернулася в суд з приведеним позовом та переконана, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про його задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 16 листопада 2021 року на 16 год. 45 хв. без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_3 (а. с. 8).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2005 року Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 80 грн 00 коп. щомісячно починаючи з 10 листопада 2005 року і до повноліття дочки (а. с. 40).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2013 року у справі 694/1374/13-ц позовну заяву органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Звенигородської РДА, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 57 грн 35 коп. з кожного.

В мотивувальній частині рішення зазначено про те, що суд при вирішенні спору не може задовольнити вимоги органу опіки та піклування Звенигородської міської радив про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь Звенигородської школи-інтернату або їхньої бабусі ОСОБА_1 (а. с. 12-14).

Відповідно до розпорядження Звенигородської РДА № 159 від 18 жовтня 2013 року дитині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а. с. 11).

Згідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 31 жовтня 2013 року, виданого на підставі розпорядження Звенигородської РДА Черкаської області від 30 жовтня 2013 року № 162, 164, ОСОБА_1 є опікуном зокрема - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Зі змісту довідки, виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 1592 від 20 квітня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 16).

Відповідно до акта депутата Звенигородської міської ради від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно до розпорядження Звенигородської РДА № 164 від 30 жовтня 2013 року, є опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 проживає разом з неповнолітньою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 , батько дитини - ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у витратах на дитину участі не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує (а. с. 17).

Наказом № 31-к від 20 липня 2020 року ТОВ «Петрус- Кондитер» припинено трудовий договір з ОСОБА_2 з підстав передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 42).

Відповідно до змісту довідки, виданої ТОВ «Петрус-Кондитер» від 13 липня 2021 року № ПК000000006, ОСОБА_2 працював на посаді інженера з охорони праці даного Товариства з 01 грудня 2011 року по 20 липня 2020 року. За період з січня по липень 2020 року з нього утримано аліменти в розмірі 560 грн 00 коп. (а. с. 43).

Відповідно до квитанцій від 12 серпня 2020 року, 17 вересня 2020 року, 23 жовтня 2020 року, 21 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року, 26 січня 2021 року, 23 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року, 22 квітня 2021 року, 24 травня 2021 року, 22 червня 2021 року, 14 липня 2021 року - ОСОБА_2 перераховувалися кошти через АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 у фіксованому розмірі по 80 грн 00 коп., згідно кожної окремої квитанції (а. с.44-47).

Згідно довідки Звенигородської ДПІ ГУ ДПС у Черкаській області № 32781 від 14 липня 2021 року № 7750/23-12-08-026 ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року отримував соціальні виплати загальний розмір яких склав за вказаний період 7 003 грн 48 коп. (а. с. 47).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам окрім стягнення судового збору з відповідача на користь держави, виходячи з наступного.

Предметом спору у вказаній справі є вимога, щодо аліментних зобов`язань відповідача по відношенню до його неповнолітньої дитини відносно якої він позбавлений батьківських прав, що відповідно не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини. При цьому, позивачем є особа яка призначена опікуном повнолітньої, обоє з батьків якої позбавлені батьківських прав.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Звертаючись до суду, позивач послалася на те, що відповідно до розпорядження Звенигородської РДА від 30 липня 2013 року № 162 та вона призначена опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки якої позбавлені батьківських прав, при цьому позовні вимоги нею сформовані відносно батька ОСОБА_2 з посиланням на його неучасть у матеріальному утриманні неповнолітньої доньки, наявності потреби в даному утриманні та відповідно обов`язку батька, позбавлення батьківських прав якого не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини, з посиланням на відповідні норми ЦПК та СК України.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Частиною 2 приведеної статті регламентовано, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обв`язку щодо утримання дитини.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, місцевий суд дійшов до вмотивованого висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та відповідно стягнення з відповідача, який в силу ст. 166 СК втрачає деякі немайнові права, по відношенню до дитини та ряд майнових пов`язаних із спорідненістю з нею, що випливає із позбавленням його батьківьких прав, однак не втрачає обов`язок по її матеріальному утриманню, на користь опікуна, аліментних зобов`язань на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому, виходячи з вимог ст. 191 СК України, їх стягнення обґрунтовано присуджено з від дня пред`явлення позову, тобто з 25 травня 2021 року р. і до досягнення дитиною повноліття.

Також місцевим судом враховано, що під час ухвалення судового рішення про позбавлення батьківських прав, зокрема відповідача, питання про стягнення аліментів на дитину відносно якої він позбавлений батьківських прав, окремо не вирішувалося.

При цьому, посилання скаржника як у відзиві на позовну заяву так і в якості аргумента на апеляційну скаргу на наявність судового рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2005 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 80 грн 00 коп. щомісячно починаючи з 10 листопада 2005 року і до повноліття дочки, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги. Оскільки вказане спростовується наявністю рішення цього ж суду у справі № 694/1374/13-ц від 10 жовтня 2013 року, яке набуло законної сили, і яким як позивач у вище приведеній справі про стягнення аліментів ОСОБА_3 так і відповідач ОСОБА_2 позбавлені батьківських прав, зокрема і по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_2 , питання про стягнення аліменти на користь якої ставить опікун ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 166 СК України має правові наслідки, пов`язані з втратою права на отримання аліментів, однак не звільняє від обов`язку, щодо утримання дитини.

Щодо посилання ОСОБА_2 на наявність підстав для закриття провадження у справі з посиланням на ч. 3 ст. 255 ЦПК України, а саме існування судового рішення про стягнення аліментів фактично між тими самими сторонами, про той самий предметі з тих самих підстав, то дане твердження не відповідає дійсності, враховуючи наведені вище правові наслідки позбавлення батьківських прав судовим рішенням від 10 жовтня 2013 року, та виникненні майнові права опікуна на отримання аліментів, з моменту встановлення 30 жовтня 2013 року опіки над неповнолітньою і відповідно заявленням такого до відповідача лише 25 травня 2021 року.

Водночас, неспроможними є аргументи щодо доцільності такого способу захисту як заміна сторони виконавчого провадження про стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_3 право на їх отримання втрачено з дня набрання законної сили судового рішення від 10 жовтня 2013 року, а у ОСОБА_1 наведене право виникає з моменту призначення її опікуном - 30 жовтня 2013 року та, відповідно, реалізації цього права шляхом пред`явлення 5 травня 2021 року позову. Крім того, відповідач посилаючись на вказаний аргумент не надає доказів фактичної наявності виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Факт перерахування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі по 80 грн щомісячно окремими квитанціями за період з 12 серпня 2020 року по 14 липня 2021 року та по 630 грн 00 коп., 20 серпня та 22 вересня 2021 року, не свідчить про сплату останнім аліментів, чи добровільне надання матеріальної допомоги та безпідставність позову ОСОБА_1 . Крім того вказаний розмір, зокрема по 80 грн 00 коп., разового щомісячного перерахування відповідача неспроможний забезпечити належне утримання неповнолітньої доньки.

Таким чином наведені скаржником аргументи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу та відповідно задоволенню не підлягають.

Щодо посилання ОСОБА_2 на безпідставність стягнення з нього судових витрат з в розмірі 908 грн 00 коп. з посиланням на його звільнення від сплати вказаних витрат у відповідності з приписами п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає його обґрунтованим, оскільки відповідно до вище приведеної норми, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до копії посвідчення Серія НОМЕР_3 виданого 22 травня 2019 року безстроково ОСОБА_2 є потерпілим першої категорії від Чорнобильської катастрофи (а. с. 64).

За наведеного та з урахуванням того, що як позивач так і відповідач є такими, що звільнені від сплати судового збору, а суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача судовий збір за подання позовної заяви, судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення судового збору, та ухваленням нового рішення в цій частині про його компенсацію за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

В іншій частині аргументів, щодо підстав перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_2 не наводилося.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.

Постановити в цій частині нове судове рішення яким компенсувати судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко