Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/47/21
Провадження № 2/553/376/2021
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Лунич Ю.Г.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 192736,19 грн та понесені судові витрати у сумі 2891,05 грн.
Заявлені вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 , обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.425 КК України. Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.425 КК України на підставі п. «в» ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, кримінальну справу відносно останнього закрито на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України внаслідок акту амністії, а цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, залишено без розгляду. Крім того, позивач прохає визнати причини пропущення терміну позовної давності поважними та поновити строк перебігу позовної давності на подання позов для відшкодування збитків.
Ухвалою суду від 28.01.2021 позовну заяву військової частини прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.28).
Підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду за ухвалою суду від 22.04.2021 (а.с.54).
03.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позов де представник відповідача зазначила, що відповідач позов не визнає та прохає відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві (а.с.81-85). Крім того, представником відповідача надано суду заяву, в якій остання прохає застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин (а.с.86-87).
Суд вказує, що відзив на позовну заяву є заявою по суті справи і їх подання є правом учасника справи. Заяви по суті справи учасники мають право подати у строк, що встановлений судом.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Водночас, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ч.5 ст.12 ЦПК України). Згідно з матеріалами справи, копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі було фактично отримано відповідачем 16.08.2021 (а.с.78), з огляду на що подані ним відзив та заява про застосування строку позовної давності, прийняті судом до розгляду.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не прибули. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримані повністю. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про проведення розгляду справи за його відсутності та відсутності відповідача та при вирішенні спору просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позов та заяві про застосування строків позовної давності.
Перевіривши приєднані до справи матеріали, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі рапорту від 15.12.2018 було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності з окремих питань військової частини НОМЕР_1 за період з 09.04.2008 по 22.12.2008 та складено відповідний акт №1328 від 26.12.2008 щодо нестачі мазуту у військовій частині (а.с.11, 12-20).

Зі змісту постанови Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 убачається, що органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він, тимчасово виконуючи обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з матеріально-технічного забезпечення, тобто, являючись військовою службовою особою, у порушення вимог п.п.3.1.9, 3.2.1 «Положення про військове (корабельне) господарство» і ст.ст.16.17 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в період з 22.09.2008 по 22.11.2008 неналежно виконував свої посадові обов`язки, внаслідок чого у військовій частині НОМЕР_2 утворилась нестача мазуту топкового, марки М-100 на загальну суму 192736,19 коп. Тобто, ОСОБА_1 обвинувачувався у злочині, передбаченому ч.2 ст.425 КК України.

За постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.425 КК України закрито на підставі п. «в» ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, а цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, у кримінальній справі залишено без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.6 КПК України закриття кримінальної справи внаслідок амністії не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі провадження у справі продовжується в звичайному порядку.

Встановлено, що ОСОБА_1 під час судового розгляду кримінальної справи заявив письмове клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію» і він не наполягав на продовженні провадження в справі. В апеляційному та касаційному порядку постанова суду не оскаржувалася.

Водночас, амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду (ст.86 КК України та ст.14 Закону України «Про амністію»), а звільняє лише від покарання.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 був звільнений від покарання, а не від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Представником відповідача було заявлено клопотання, де остання прохала застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Натомість, у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про визнання причин пропущення терміну позовної давності та поновлення строку перебігу позовної давності на подання позову для відшкодування збитків.

Вирішуючи заявлені вимоги позивача та клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

З цього приводу суд вказує, що реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України, який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.
Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У свою чергу, відповідно до ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

В даному випадку, відповідач має нести відповідальність, оскільки застосування акту амністії не звільняє особу від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач у позовній заяві вказує, що з 22.12.2008 по 26.12.2008 було проведено документальну ревізію фінансово-господарської діяльності з окремих питань військової частини НОМЕР_1 за період з 09.04.2008 по 22.12.2008. У ході даної перевірки було виявлено, що капітан ОСОБА_1 тимчасово виконуючи обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_1 тобто, являючись військовою службовою особою, порушив вимоги п.п.3.1.9, 3.2.1 «Положення про військове (корабельне) господарство» і ст.ст.16.17 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в період з 22.09.2008 по 23.11.2008 неналежно виконував свої посадові обов`язки, внаслідок чого у військовій частині НОМЕР_2 утворилась нестача мазуту топкового, марки М-100 на загальну суму 192736,19 коп. в кількості 70 тон, на підставі чого був складений акт №1328 від 26.12.2008.

Відповідно до ч.1, ч.4 та ч.7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Отже, початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Разом із тим, суд вказує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Оскільки перебіг позовної давності в даному випадку розпочався з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, враховуючи, що цивільний позов було залишено без розгляду у зв`язку із закриттям кримінальної справи та з моменту набранням законної сили постанови суду від 27.08.2009, а саме з 04.09.2009 позивач в межах строків позовної давності не звернувся до суду, а звертаючись за судовим захистом за позовом від 05.01.2021 не навів поважності причин пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди пропущено, а тому відмовляє у задоволенні позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Питання про розподіл судових витрат по справі судом вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.12, 76-83, 89, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в :
У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ;
Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих
Повне рішення суду складено 19.11.2021.