КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8870/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/5711/19

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Борця Є.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світла оселя» про усунення перешкод у користуванні приміщенням кухні, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСББ «Світла оселя» про усунення перешкод у користуванні приміщенням кухні, стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником кімнати АДРЕСА_1 . Відповідачу належить кімната № НОМЕР_1 в цьому будинку. У зв`язку з тим, що до приватизації кімнат будинок мав статус гуртожитку, в ньому облаштована кухня площею 13,7 для того, щоб мешканці кімнат мали можливість приготувати їжу. Однак в приміщенні кухні ОСОБА_2 самовільно облаштувала простінок. У такий спосіб вона істотно зменшила площу кухні, а позивач позбавлений можливості користуватись додатковою газовою плитою. У зв`язку з цим він тривалий час зазнає незручності та душевні страждання.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні приміщенням кухні площею 13,7 кв.м. по АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати облаштований простінок, поновлення газопостачання та підключення газової плити; а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСББ «Світла оселя», про усунення перешкод у користуванні приміщенням кухні, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати простінок в приміщенні кухні 1-15 площею 13,7 кв.м. у будинку по АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом не визначено час демонтажу простінку, тому питання користування захопленою частиною кухні залишено судом на розсуд відповідача. Вказував на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки свідками підтверджено, що діями відповідача завдано моральну шкоду позивачу.

Також не погоджуючись з рішенням суду з апеляційною скаргою звернулася відповідач ОСОБА_2 , в якій просила скасувати рішення від 10 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом не було залучено до участі у справі співвідповідачем іншого співвласника кімнати АДРЕСА_3 .

Вказувала на те, що судом не було її належно повідомлено про розгляд справи, тим самим позбавивши законного права на подачу додаткових доказів.

Стверджувала, що зобов`язавши відповідача демонтувати простінок в приміщенні кухні 1-15 площею 13,7 кв.м., суд не врахував, що відповідно до журналу внутрішніх обмірів Інвентаризаційної справи будинку, АДРЕСА_2 та відповіді з КП «Бориспільське Бюро Технічної інвентаризації» приміщення № 15 є підсобна буфету, а приміщення № 18 та № 22 є приміщеннями кухонь з відповідною площею 8.1 кв.м., та 8.2 кв.м.

Посилалася на те, що судом не було встановлено чи дійсно наявна будь-яка перебудова в будинку АДРЕСА_2 , яку площу він займає, коли був змонтований, з якого матеріалу складається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач вказував на те, що суд повно та всебічно вивчено матеріали справи, подані позивачем докази, надав оцінку показам свідків, які є мешканцями гуртожитку. Відповідачем одноосібно порушено права позивача, тому підстави для залучення до участі у справі співвідповідача не було.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги позивача та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги відповідача та просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував.

Представник третьої особи ОСББ «Світла оселя» - Шанюк Ж.М. просила рішення суду в частині зобов`язання демонтувати простінок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 1 грудня 2009 року (а.с.5).

ОСОБА_2 є співвласницею кімнати АДРЕСА_3 . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №233663076 від 23 листопада 2020 року (а.с.94-95, 125).

З технічного паспорту будинку по АДРЕСА_2 (а.с.11-14, 98-104, 118-122) вбачається, що у вказаному будинку облаштовано приміщення кухні 1-15 площею 13,7 кв.м.

В матеріалах цивільної справи містяться копії фотографій, з яких вбачається наявність перестінку. Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що на вказаних фотографіях зображено приміщення кухні після того, як ОСОБА_2 облаштувала простінок.

Зі змісту поверхового плану першого поверху гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с.11-12, 103-104, 126) вбачається, що до приватизації кімната позивача мала № НОМЕР_3 , а її площа становила 27,0 кв.м. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №233663076 від 23 листопада 2020 року (а.с.94-95, 125) вбачається, що після приватизації ОСОБА_2 стала співвласницею кімнати № НОМЕР_1 площею 27 кв.м.

Згідно листа КП «Бориспільське БТІ» від 26.10.2021 № 1871, в результаті інвентаризації виявлено, що з дати попередньої інвентаризації, в 2008 році, влаштована перегородка в результаті чого, площа приміщення № 15 (кухня, колишня назва - підсобна буфету) зменшилась на 6,8 кв.м.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою відновлення порушеного права позивача належить зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати простінок в приміщенні кухні 1-15 площею 13,7 кв.м. у будинку по АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.

Співвідношення площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень у ньому зумовлене особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, тобто за загальним правилом є об`єктивним фактором.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Ураховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що факт порушення прав позивача щодо користування приміщенням кухні встановлено, є обґрунтованими, оскільки у матеріалах справи наявні докази, що перепланування спірного приміщення було проведено без дотримання встановленого законом порядку та без згоди позивача, як співвласника.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача демонтувати простінок в приміщенні кухні 1-15 площею 13,7 кв.м. у будинку по АДРЕСА_2 , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідач, за відсутності згоди іншого співвласника позивача, здійснили самовільне перепланування, побудувавши перегородку в кухні, яка є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку, чим порушили передбачене статтею 369 ЦК України право позивача.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині задоволених позовних вимог є безпідставними, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 припинила постачання побутового газу до приміщення кухні та демонтувала газову плиту, а також докази на підтвердження того, що позивачу була спричинена моральна шкода такими діями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, які він оцінив у 5 000 грн., позивач послався на те, що порушення його права та створення перешкод у користуванні спільним майном йому завдало моральної шкоди, оскільки в результаті протиправних дій відповідача він зазнав нервового стресу, був змушений захищати свої порушені права, звертатись із скаргами до поліції, прокуратури, міськвиконкому. Кожна відповідь на вказані скарги приносила відчуття незахищеності та збільшувала негативні почуття.

Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивач не надав та матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не визначено час демонтажу простінку, тому питання користування захопленою частиною кухні залишено судом на розсуд відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Для виконання рішення суду необхідно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Після такого звернення має бути відкрите виконавче провадження й боржнику надається час для добровільного виконання рішення, а після цього - рішення має бути виконаним у примусовому порядку.

Підсумовуючи викладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді