КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/393/21
Провадження №2/319/173/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2021 року смт. Кам`янка
Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Гляня О.С.,
за участі секретаря судового засідання Смокової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в смт. Кам`янка Запорізької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
29 квітня 2021 року представник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що 29.04.2011 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №201112, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит, а саме грошові кошти в розмірі 43 000,00 грн за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 11,2% річних за період з 30 квітня 2014 року по 29 квітня 2017 року, 20,2% річних за користування кредитом за період з 30 квітня 2017 року по 29 квітня 2021 року включно, із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 29 квітня 2021 року. Згідно підпункту 1.5 кредитного договору Позичальник зобов`язалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 598,00 грн. з травня 2011 року та 793,00 грн. з травня 2014 року та сплачувати проценти.
Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином, позичальнику було надано кредит у розмірі 43 000 грн. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та фінансового поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 29.03.2017 Куйбишевським районним судом Запорізької області по справі №319/250/17 було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю. Станом на 13.04.2021 основна заборгованість за кредитним договором становить 50 655,34 грн. та складається з: 28 929,57 грн. прострочена заборгованість за основним боргом; 6 084,58 грн. прострочена заборгованість за процентами; 11 552,56 грн. - втрати від інфляції на суму простроченого кредиту; 4 088,63 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту.
В забезпечення кредитного договору від 29.04.2011 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір.
Оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору всього на загальну суму 50 655,34 грн., позивач просить звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством, стягнути судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася також, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
29.04.2011 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №201112, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит, а саме грошові кошти в розмірі 43 000,00 грн за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 11,2% річних за період з 30 квітня 2014 року по 29 квітня 2017 року, 20,2% річних за користування кредитом за період з 30 квітня 2017 року по 29 квітня 2021 року включно, із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 29 квітня 2021 року. Згідно підпункту 1.5 кредитного договору Позичальник зобов`язалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 598,00 грн. з травня 2011 року та 793,00 грн. з травня 2014 року та сплачувати проценти.
Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином, позичальнику було надано кредит у розмірі 43 000 грн.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином.
Частиною першої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому індекс інфляції - 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (частина третя статті 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах №6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та фінансового поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 29.03.2017 Куйбишевським районним судом Запорізької області по справі №319/250/17 було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю.
Станом на 13.04.2021 основна заборгованість за кредитним договором становить 50 655,34 грн. та складається з: 28 929,57 грн. прострочена заборгованість за основним боргом; 6 084,58 грн. прострочена заборгованість за процентами; 11 552,56 грн. - втрати від інфляції на суму простроченого кредиту; 4 088,63 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту.
Для забезпечення кредитного договору від 29.04.2011 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до розділу 1 якого Іпотекодавець - майновий поручитель, з метою забезпечення належного виконання Боржником свого зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому Договорі, предмет іпотеки.
Згідно з п.п.1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме квартира номер тридцять один, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., розташована у будинку номер сто чотирнадцять по АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно з положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, що предмет іпотеки, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення, може бути реалізований на прилюдних торгах.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. Реалізація права позивача звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку не залежить від позасудового врегулювання спору. Оскільки між моментом звернення до суду та фактичною реалізацію предмета іпотеки сплине тривалий час, його ціна може суттєво змінитись. У зв`язку з цим позивач вважає, що початкова ціна предмета іпотеки для його реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на час реалізації майна.
Згідно пункту 42 Постанови ПВСУ № 5 від 30.03.2012, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця можливе одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до пункту 6.1 Іпотечного Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та Законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Позичальник не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму кредитних коштів, та/або не сплатить проценти за користування кредитними коштами.
Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Відповідно до пункту 1.4. Іпотечного договору за взаємною згодою сторін загальна вартість Предмета іпотеки складає 172 906,57 грн.
Таким чином, оскільки позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно кредитного договору всього на загальну суму 50 655,34 грн, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 (1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сніжнянської міської ради Донецької області 06.07.2007; Ѕ частина на підставі договору дарування, зареєстрованого за № 1-606 ВРЕ № 912227 Сніжнянською державною нотаріальною конторою Донецької області 17.02.2011).
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 50 655,34 грн, а тому позивач має право на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 33, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.20, 525, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 627, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.141, 263, 264, 265, 273, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги через Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: О.С.Глянь