Справа № 381/2656/21
Провадження №2-з/369/64/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

за участю секретаря: Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення доказів до подання позову ,

в с т а н о в и в :

07.09.2021 до Києво-Святошинського районного суду Київської області з Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана зава про забезпечення доказів до подання позову.

Представник заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій просив витребувати у Відділення поліції №2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: Київська область, с. Чабани, вул. Машинобудівників, 6 Б) належним чином засвідчену копію матеріалів кримінального провадження № 0000343 від 24.07.2021 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, з огляду на наступне.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з положенням ч.1ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. ч. 5-8 ст. 84 ЦПК України, суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що процесуальний механізм забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116-118 ЦПК України, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Відповідно до частин 1-4 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів зокрема є витребування доказів. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія.

Таким чином, необхідно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст. 116-119 ЦПК України), та витребування доказів у разі неможливості учасниками справи самостійно їх надати (ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів, спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Зі змісту вказаних статтей вбачається, що у вказаній заяві, мають бути зазначені: обставини, що можуть бути підтверджені доказами, які необхідно забезпечити. Ці обставини повинні належати до предмета доказування у справі; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим; справа для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. Крім того, у заяві потрібно обґрунтувати що особа вчинила всі можливі заходи для отримання необхідних відомостей, однак через обставини, які не залежать від волевиявлення особи чи перебувають поза межами її контролю чи правомірного впливу, отримати запитувані відомості не виявилось можливим та при цьому існує загроза, що в подальшому останні можуть бути втраченими.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6ст. 118 ЦПК Україниза результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви. У разі задоволення заяви суд в ухвалі зазначає доказ, а також дії, що необхідно вчинити для його забезпечення.

Таким чином, виходячи із аналізу наведених норм, суд задовольняє заяву про забезпечення доказів виключно у випадку, якщо є підстави вважати, що відповідний засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Саме, з метою недопущення випадків втрати доказів, забезпечення об`єктивного та всебічного розгляду і вирішення справи, існує інститут забезпечення доказів у цивільному судочинстві.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що заявником не наведено підстав для забезпечення цих доказів саме відповідно до положень ст. 116-118 ЦПК України, у поданій заяві не зазначено належного обґрунтування необхідності забезпечення доказів у запропонований заявником спосіб, належних та допустимих доказів, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, заявник суду не надає.

В майбутньому ініційованому позивачем позові суд має вирішити спір в порядку цивільного судочинства, надати оцінку цивільним правовідносинам, що виникли між сторонами, для чого необхідна інформація щодо кінцевих рішень у кримінальному провадженні, судових рішень, ухвалених за результатами розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження, та немає потреби в одержанні всіх матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відтак, звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позову, заявник, на думку суду, повинен довести окрім обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати також і обставини які дають підстави припускати втрату доказу або неможливість чи утруднення його подання згодом.

Так, суд відзначає, що заява не містить відомостей про те, що відповідні докази можуть бути втрачені або їх подання в подальшому стане неможливим чи утрудненим.

Суд враховує посилання представника заявника на те, що отримання вказаних доказів необхідно для реалізації права на судовий захист, однак вважає, що в даному випадку ст. 116 ЦПК України не може бути застосована.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 116-118, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення доказів до подання позову- відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко