Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1502/20

12 січня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їйналежить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Крім неї в будинку прописані: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .. Відповідачі не проживають за адресом своєї прописки вже тривалий час. Син поїхав на заробітки в Російську Федерацію 1998 році, а дочка в 2004 році і з того часу не проживають за адресом прописки, комунальних послуг не сплачують, особисті речі останніх в житловому будинку відсутні.

В добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідачі не знялися, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Місце перебування відповідачів на даний час їй не відоме.

Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просили позовну заяву задоволити. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 . Не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідачі не повідомили, заяви про слухання справи у їх відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2020 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Індексний номер витягу 214824785 від 03.07.2020 року (а.с. 6).

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 Пасічнянською сільською радою від 14.08.2020 року №1347, в домоволодінні АДРЕСА_1 прописані: син ОСОБА_3 1978 року народження та дочка ОСОБА_4 1985 року народження (а.с. 9).

Як вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складених депутатом сільської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в домоволодінні АДРЕСА_1 , але не проживають в даному житловому будинку. Проживають за межами України. (а.с. 10-11).

Вказані обставини також підтвердили допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зазначивши, що їм достовірно відомо, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали із вказаного житла та не проживають більше десяти років у будинку в АДРЕСА_1 і їх місце перебування не відоме.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Висновки суду:

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником зазначеного домоволодіння і на даний час не бажає, щоб відповідачі були зареєстрованим в ньому, то вона відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратили право користування житлом.

Враховуючи вище наведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів особами, які втратили право користування житловим приміщенням.

Встановивши, що відповідачі у спірному житловому будинку не проживають, суд приходить до висновку, що останні втратили право користування житловим приміщенням, оскільки були відсутній за місцем реєстрації понад один рік, особисті речі там не зберігають, інтерес до вказаного житла не проявляють, тому є такими, що вибули з будинку за власним волевиявленням. Більше того, договору з власником про порядок проживання та утримання будинку відповідачі не укладали.

Тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі ст.ст. 270, 316, 317, 319, 383, 391 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком - задовільнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 18.01.2021 року.