УХВАЛА

12 січня 2021 року

м. Київ

справа №2-8499/10

провадження № 61-17609ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід всьому корпусу суддів Касаційного цивільного суду в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк «Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ПАТ «ДБ «Сбербанк Росії» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 2 729 284,80 доларів США та за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року у розмірі 15 008 533,52 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2 729 284,80 дол. США та 15 008 533,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитною лінією, пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитною лінією та відсотків за користування кредитною лінією за двома договорами відкриття кредитної лінії, та стягнення заборгованості, відсотків за користування кредитною лінією, пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитною лінією та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за відсотками за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року станом на 08 грудня 2008 року у розмірі 54 900 дол. США та за пенею за цим же договором станом на 08 грудня 2008 року у розмірі 34 139,17 грн, заборгованість зі сплати відсотків за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П у розмірі 399 316,70 грн та за пенею у розмірі 33 738,88 грн за цим же договором станом на 08 грудня 2008 року.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, в якій скаржник просить постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

До суду касаційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в обґрунтування якої остання посилається на те, що весь суддівський корпус Касаційного цивільного суду не може приймати участь у розгляді її касаційної скарги через упереджене ставлення до скаржника. ОСОБА_1 зазначає, що у неї відсутня довіра до судової системи в цілому, та вважає, що не може сподіватися на захист своїх прав у Верховному суді, в зв`язку з чим заявляє відвід всьому суддівському корпусу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року.

Вивчивши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Так, в заяві ОСОБА_1 посилається на те, що у неї є об`єктивні сумніви в упередженості всього суддівського корпусу Касаційного цивільного суду.

Заява про відвід усім суддям Касаційного цивільного суду не підлягає задоволенню в зв`язку з такими обставинами.

Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій (стаття 25 ЦПК України).

Положеннями статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої та третьої статті 37 ЦПК України у складі Верховного Суду діють:

1) Велика Палата Верховного Суду;

2) Касаційний адміністративний суд;

3) Касаційний господарський суд;

4) Касаційний кримінальний суд;

5) Касаційний цивільний суд.

До складу кожного касаційного суду входять судді відповідної спеціалізації.

Таким чином, переглядати в касаційному порядку судові рішення, ухвалені у цивільній справі судами першої та апеляційної інстанцій, уповноважений Касаційний цивільний суд.

Таким чином, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) є судом, установленим законом, для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на оскаржувані нею судові рішення у цій справі.

Враховуючи положення статті 25 параграфу 2 глави другої ЦПК України, статті 388 ЦПК України та статті 40 ЦПК України стосовно правил інстанційної юрисдикції й порядку вирішення заявленого відводу для вирішення питання про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду іншого суду законодавством не встановлено.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

ОСОБА_1 стверджує, що наявність упередженості всього суддівського корпусу Касаційного цивільного суду полягає у наявності у неї недовіри судовій системі в цілому та у наявності обставин, які свідчать про об`єктивну неможливість захистити її порушені права в судовому порядку.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в пункт 49 рішення у справі «Білуха проти України вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Посилання ОСОБА_1 на упередженість суддів через її недовіру до судової системи та ймовірну неможливість захисту порушеного права в судовому порядку не доводить упередженості суддів при розгляді саме цієї справи. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Отже, обставини, наведені позивачем на обґрунтування заяв про відвід всього суддівського корпусу Касаційного цивільного суду не знайшли свого підтвердження, тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених статтею 36 ЦПК України передумов для відводу всього суддівського корпусу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Окрім наведеного, колегія суддів також бере до уваги те, що в разі задоволення відводу всьому суддівському корпусу Касаційного цивільного суду, перегляд оскарженого ОСОБА_1 судового рішення може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, установленого для цього законом. За такої правової ситуації скаржник може бути позбавлена передбаченого статтею 6 Конвенції права на доступ до правосуддя. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Крім того, за правилами статті 36 ЦПК України учасник справи має право заявити відвід чинному складу суду, визначеному у передбаченому законом порядку для розгляду цієї касаційної скарги, натомість, розгляд питання про відвід в порядку, передбаченому частиною другою статті 40 ЦПК України, стосовно суддів, які не входять до складу колегії суддів, визначеної для розгляду конкретно визначеної справи, процесуальним законом не передбачено.

Доводи поданої заяви перевіряються і на обґрунтованість стосовно складу суду, визначеного у передбаченому законом порядку для розгляду цієї касаційної скарги, а саме: колегії суддів Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі Білуха проти України, N33949/02, §49 - 52, від 09 листопада 2006 року).

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищенаведене, посилання заявника на упередженість суддів Верховного Суду не обґрунтовані належним чином доказами, тому не спростовують презумпцію безсторонності суду та зводяться до припущень.

Заява не містить будь-яких інших обставин, які можуть бути підставою для відводу колегії суддів, визначеної для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 в передбаченому законом порядку.

За таких підстав суд визнає заяву про відвід необґрунтованою та передає матеріали справи до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України.

Керуючись статтями 36,37,40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід всьому корпусу суддів Касаційного цивільного суду, колегії суддів Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С. визнати необґрунтованою та передати до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук