Справа № 307/1249/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича у справі № 307/1249/19 на ухвалу Тячівського районного суду від 27 травня 2021 року, повний текст якої складено 27 травня 2021 року, головуючий суддя Ніточко В.В., про відмову в задоволенні його подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон, -

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. оскаржив ухвалу Тячівського районного суду від 27.05.2021, якою відмовлено в задоволенні його подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. На думку приватного виконавця, ухвала є незаконною, оскільки подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон було належно обґрунтоване та доведене щодо ухилення боржника від виконання рішення суду про відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, боржник не з`являвся на виклики приватного виконавця, про причини неявки не повідомив, добровільно рішення суду не виконав. Виконавцем накладено арешт на майно боржника, вжиті необхідні заходи для встановлення наявності майна, однак, таке не виявлене.

Оскільки боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, виникли передбачені законом підстави для встановлення обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, його подання задовольнити, тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 307/1249/19, виданим 20.09.2019, яким визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 302514,77 грн та 3025,15 грн сплаченого судового збору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення приватного виконавця Романа Р.М., який апеляцію підтримав, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності інших учасників процесу, з яких боржник ОСОБА_1 вважається повідомленим у порядку ст. 131 ч. 1 ЦПК України про час і місце розгляду справи, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

27.05.2021 до Тячівського районного суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання боржником своїх зобов`язань (а.с. 1-3). Подання було вмотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 60886651 за виконавчим листом № 307/1249/19, виданим 20.09.2019 Тячівським районним судом, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 302514,77 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 3025,15 грн у рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання 14.12.2019 і цього ж дня було відкрито виконавче провадження, однак, з часу ухвалення судом рішення на користь потерпілої ОСОБА_2 та з часу пред`явлення виконавчого документа до виконання боржник ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання рішення та реальне відшкодування шкоди потерпілій. Всупереч вимогам закону боржник не подав виконавцю декларацію про доходи та майно. На виклики виконавця, які надсилалися 14.12.2019, 17.07.2020, 05.01.2021, боржник не з`являвся.

Для забезпечення стягнення коштів виконавцем повно виконані передбачені законом заходи з метою перевірки майнового стану боржника, встановлення джерел його доходів, розшуку грошових коштів та іншого його майна тощо, застосовано арешт майна боржника, однак, нерухоме, рухоме майно боржника та грошові кошти на банківських рахунках не виявлені.

Своєю бездіяльністю боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Тячівського районного суду від 27.05.2021 у задоволенні подання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності щодо умисного ухилення боржника від виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку та з відсутності підстав для обмеження свободи пересування боржника.

Погодитись із таким вирішенням подання приватного виконавця апеляційний суд не може.

Судове рішення в цивільній справі, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання (ст. 431 ЦПК України). Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу та у передбачених законом випадках на приватних виконавців і здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 1, ст. 5 ч. 1 та інші норми Закону № 1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням (ст. 18 ч. 3 п. 19 Закону № 1404-VIII).

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ст. 441 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60886651 на примусове виконання виконавчого листа № 307/1249/19, виданого 20.09.2019 Тячівським районним судом, про стягнення за ухваленим у цій справі 15.08.2019 рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 302514,77 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 3025,15 грн сплаченого судового збору та накладено арешт на майно боржника (а.с. 5, 8, 10). Копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника були направлені боржнику рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення при листі приватного виконавця від 14.12.2019 № 02-01/1240, у листі містилося також роз`яснення боржнику його обов`язків у виконавчому провадженні, зобов`язання боржника з`явитися до виконавця 24.12.2019 та надати відомості про майно, кошти, про добровільне виконання рішення, подати декларацію про доходи і майно, документи були вручені за адресою реєстрації боржника 24.12.2019 (а.с. 6, 7, 11).

07.02.2020 приватний виконавець постановив арештувати кошти боржника, вимогами від 17.07.2020 і від 05.01.2021, які направлялися боржнику рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення, вимагав явки боржника, відповідно, 03.08.2020 і 27.01.2021, та надання документів про майно, кошти, виконання рішення тощо (а.с. 9, 12-15).

Виконавець неодноразово вживав необхідних заходів для з`ясування та перевірки майнового становища боржника, одержав від відповідних органів, підприємств і установ дані про відсутність зареєстрованих за ОСОБА_1 нерухомого майна, транспортних засобів, про відсутність у боржника банківських рахунків, зареєстрованих доходів тощо (а.с. 16-18, 20-81). Тож виконавець уживав передбачених ст.ст. 10, 18 Закону № 1404-VIII заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, що до фактичного виконання рішення або до виконання його в хоча б у певній частині не призвело. Боржник навіть не розпочав виконання рішення, не подав виконавцю жодних документів і відомостей, надання яких із метою виконання рішення передбачено законом, на виклики виконавця не з`явився.

При цьому, слід враховувати, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 значних коштів у рахунок відшкодування завданої винними діями боржника шкоди до часу звернення приватного виконавця із зазначеним поданням до суду пройшло майже два роки, за які боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування присудженої з нього шкоди. У цьому зв`язку загалом недобросовісних дій боржника не може спростовувати й імовірність наявності у нього об`єктивної причини для неявки до виконавця 24.12.2019. У будь-якому разі, боржник, діючи добросовісно, зобов`язаний був надати витребувані виконавцем документи, виконати інші його законні вимоги, а в разі наявності причин для невиконання, неповного виконання рішення в порядку виконавчого провадження, певних вимог виконавця, для неявки до виконавця і т.ін. повинен був повідомити про це виконавця, зокрема, письмово. Ніяких подібних дій боржник, знаючи про необхідність відшкодування присудженої з нього шкоди, не вчинив, з виконавцем не контактував.

Стягувач управі очікувати від боржника добросовісного виконання рішення у розумний строк, вимагати здійснення необхідних заходів для забезпечення виконання рішення в цей розумний строк і не повинен залежати від обставин, які не є перешкодою по суті для виконання рішення.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов`язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

На переконання колегії суддів, бездіяльність боржника у виконавчому провадженні вказує на фактичне тривале ухилення від виконання рішення суду про стягнення з боржника коштів на відшкодування шкоди потерпілій. Такі дійсні обставини в їх сукупності спростовують помилковий висновок суду першої інстанції про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань у виконавчому провадженні не доведене.

Таким чином, доводи подання та апеляції про те, що боржник діє недобросовісно, фактично ухиляється від виконання судового рішення, обґрунтовані. По суті, боржник діє на власний розсуд, порушує права стягувача, тоді як той не повинен залежати від волі боржника щодо сплати боргу, такі дії боржника не ґрунтуються на законі. Право на свободу пересування, яким також мотивується ухвала суду, не є абсолютним, не може протиставлятися обов`язкам не порушувати права інших осіб, зокрема, й обов`язку належно виконувати рішення суду, що набрало законної сили, та може бути обмежене у передбачений законом спосіб (зокрема, ст. 33 ч. 1 Конституції України, ст. 313 ч. 4 ЦК України, ст. 18 ч. 3 п. 19 Закону № 1404-VIII, ст. 6 ч. 1 п. 5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга приватного виконавця є обґрунтованою. Факти наявності у ОСОБА_1 вищезазначеного зобов`язання та невиконання судового рішення ним не спростовані, боржник не має підстав для отримання необґрунтованих переваг перед стягувачем при виконанні судового рішення.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляційну скаргу приватного виконавця Романа Р.М. слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції, яка щодо законності та обґрунтованості не відповідає вимогам до судового рішення, установленим ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, скасувати, подання приватного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 за кордон задовольнити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича задовольнити,

ухвалу Тячівського районного суду від 27 травня 2021 року скасувати,

подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон задовольнити,

встановити щодо громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань за рішенням Тячівського районного суду від 15.08.2019 у справі № 307/1249/19 відповідно до виконавчого листа, виданого у цій справі Тячівським районним судом 20.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 302514,77 грн (трьохсот двох тисяч п`ятисот чотирнадцяти гривень 77 коп.) у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 3025,15 грн (трьох тисяч двадцяти п`яти гривень 15 коп.) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. 2270,00 грн у рахунок відшкодування сплаченого з апеляційної скарги судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 18 листопада 2021 року.

Судді