Справа № 666/6287/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

при секретарі Ференц А.І.

розглянувши в залі суду в м.Херсоні у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство "Альфа-Банк в особі свого представника звернувся 12.11.2015 року до Дніпровського районного суду м.Херсона з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 22.12.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф061038П на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 60 000 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення всієї суми до 21.12.2021 року . В якості забезпечення виконання зобов`язань до Договором кредиту між сторонами укладено іпотечний договорі № 02-23-051/8/084-1468 від 11.11.2011 року відповідно до умов якого, відповідач надав позивачу в іпотеку земельну ділянку площею 0,0365 га цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :28:006:0010 та житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином - порушує строки повернення кредиту та сплати процентів. Фактично припинено сплату кредиту, що призвело до виникнення простроченої заборгованості яка станом на 22.07.2015 року становить 71 664,02 долари США. В зв`язку з чим за захистом своїх прав банк був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 01.12.2015 року відкрито провадження у цивільній справі. 11.03.2016 року винесено заочне рішення по справі , яким задоволено позовні вимоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.12.2016 року скасовано вищезазначене рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.09.2018 року позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - залишені без розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.05.2020 року справа № 666/6287/15 надійшла до провадження судді Войцеховської (Шестакової) Я.В .

Ухвалою суду від 17.06.2020 року прийняти до провадження цивільну справу. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року позовну заяву залишено без розгляду згідно із п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 04.03.2021 року скасовано ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області, справу направлено для продовження розгляду. Замінено позивача на правонаступника Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 29.03.2021 року справа № 666/6287/15 надійшла до провадження судді Войцеховської (Шестакової) Я.В .

Ухвалою суду від 03.06.2021 витребувано докази по справі.

03.06.2021 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі , призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити за наявними в справі доказами.

Від представника позивача на адресу суду 02.11.2021 року надійшла заява про долучення документів а саме: завірені копії довідки та актів про знищення запитуваних документів - заяв на переказ готівкових коштів, які вносилися для погашення заборгованості.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися , представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі доказами, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

Також представником відповідача на адресу суду надано письмові пояснення в яких заперечує проти задоволення позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності звернення до суду. Пунктом 4.5 Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф061038П передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, позивальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Останній платіж ОСОБА_1 за кредитним договором вніс 01.01.2011 року. Наступний платіж за графіком мав бути здійснений 10.02.2011 року, але здійснений не був. За умовами п. 4.5. договору вся сума кредиту повинна бути повернута не пізніше 10.04.2011 року. З цього дня у позивача виникло право на звернення до суду. Позивач знав про порушення свого права , але правом на звернення до суду не скористався до 10.04.2014 року , а звернувся з вказаним позовом лише в липні 2015 року. Доказів сплати ОСОБА_1 кредиту в період з лютого 2011 року позивачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України .

Судом встановлено, що 22.12.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф061038П на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 60 000 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 21.12.2021 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.06.2009 року про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061038П від 22.12.2006 року та додаткової угоди №2 від 23.09.2010 року про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061038П від 22.12.2006 року були внесені зміни до деяких підпунктів , пунктів та статей вказаного Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 207, 1054, 1055 ЦК України, а саме його укладено у письмовій формі, та підписано уповноваженими особами.

З матеріалів справи вбачається, що банк перерахував на рахунок відповідача кошти, передбачені Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061038П від 22.12.2006 року, відповідно до заяв на видачу готівки №222 від 22.12.2006 року та 08.02.2007 року.

Згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 22.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 71 664,02 доларів США, що еквівалентно 1 578 146,51 гривень.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позивач з відповідачем уклали Іпотечний договір №02-23-Ф061038П-2114 від 22.12.2006 року. В іпотеку надано нерухоме майно, а саме земельна ділянка, загальною площею 0,0365 га, цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :28:006:0010 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 123750, виданого 23 вересня 2005 року, згідно з рішенням Херсонської міської ради №904 від 19 серпня 2005 року який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 64 та житловий будинок АДРЕСА_1 та який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1, виданого 27 грудня 2005 року Дніпровської районної ради на підставі рішення номер 686 від 26 грудня 2005 року, право власності на який, згідно з Витягом номер 9544118 про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим 11 січня 2006 року Херсонським ДБТІ зареєстроване за реєстраційним номером 13521027. Згідно п. 1.3 іпотечного договору загальна вартість предметів іпотеки становить 383 881,00грн., що еквівалентно 76 016,04 Долари США.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст.546, 549, 551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з положень ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Однак, відповідач свої зобов`язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст. ст. 526, 1054 ЦК України. Погіршення матеріального стану відповідача та не можливість погашати кредит не звільняє його від взятих на себе зобов`язань за договором.

Як вбачається з положень ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

На виконання ухвали суду про витребування доказів представником позивача було надано до суду завірені довідки та акти про знищення запитуваних документів - заяв на переказ готівкових коштів, які вносилися для погашення заборгованості ОСОБА_1 . Згідно наданих документів, знищення витребуваних судом документів відбулося в 2019-2020 роках.

З наданих акту про вилучення та знищення документів від 19.01.2017року, вбачається що здійснюється вилучення документів за 2011 рік .

З акту про вилучення та знищення документів від 01.03.2018року, вбачається що здійснюється вилучення документів за 2012рік та 2003роки .

З акту про вилучення та знищення документів від 2019року, на якому відсутня дата вбачається, що здійснюється вилучення документів за 2001-2011, 2002-2011 рік та 2013р..

З акту про вилучення та знищення документів від 18.08. (баз зазначення року) № 11, вбачається, що здійснюється вилучення документів за 2009-2014, 2014р роки.

В перелічених актах відсутні докази, які б вказували на те, що дані знищені документи стосуються саме операцій по кредитній справі ОСОБА_1 .

З наданих суду доказів вбачається, що банк після звернення з відповідним позовом до суду, знищив документи, які б підтверджували факт здійснення розрахунку за кредитом відповідачем.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на не особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891 цс16.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Частинами 3,4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача надано до суду заяву про застосування позовної давності до заявлених банком вимог.

Також, відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватись судом у сукупності з іншими доказами.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Разом з тим, позивач заперечував щодо застосування строків позовної давності, оскільки стверджує, що ОСОБА_1 було здійснено останній платіж в 2014 році , однак позивачем не надано суду доказів , не доведено та зі змісту наданих ним документів не вбачається, шо відповідач особисто або уповноважена ним особа здійснювала платежі з метою погашення кредитної заборгованості за договором № Ф061038П після 01.01.2011 року .

Посилання представника позивача на здійснення відповідачем платежу в квітні 2014 році не підтверджено належними та допустимими доказами. Докази на підтвердження

надходження від відповідача вказаних у виписках сум (заява про продаж валюти, квитанції) відсутні.

Наявна в матеріалах справи виписка та розрахунки вимог банку не можуть бути

беззаперечним доказом купівлі Відповідачем в банку Позивача, в період з лютого 2011 року по квітень 2014 року, іноземної валюти та погашення вищевказаного кредиту в зазначений період.

Тобто, судом не встановлено обставин переривання чи зупинення перебігу позовної давності за спірними зобов`язаннями відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності до заявлених банком вимог, з огляду на пропуск строку для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки останній платіж відповідачем було вчинено 01.01.2011 року, а тому за пунктом 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 10.04.2011 року. З даного строку у позивача виникло право на звернення до суду з позовом щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у липні 2015 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Дана позиція відображена у Постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року

справа № 760/4415/16-ц провадження №61-7050св18, від 19 червня 2019 року справа №

761/16430/16-ц провадження № 61-23550св18 від 17 липня 2019 року справа № 299/1135/16-ц

провадження № 61-11522св18 від 24 липня 2019 року справа № 751/2958/16 провадження №61-

3697 св 1.

Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв`язку зі плином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

Таким чином, будь-яких обставин поважності причин пропущення позовної давності, стороною позивача не наведено та відповідних доказів цього суду не надано.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За таких обставин, на підставі оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), суд доходить висновку, що в задоволенні вказаного позову і в захисті порушених відповідачем прав позивача, слід відмовити з підстав спливу строків позовної давності.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 77, 78, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.В.Шестакова

Повний текст рішення складено 15.11.2021.