Справа № 127/2972/21
Провадження № 22-ц/801/2121/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 127/2972/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.,

за участю секретаря Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року, повний текст якого складений 06 серпня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Вохмінової О.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання строку дії договору зберігання закінченим та стягнення коштів за цим договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання строку дії договору зберігання закінченим та стягнення коштів за цим договором. Вказала, що 06.03.2019 року вона продала частину будинку і земельної ділянки ОСОБА_3 , за що отримала від нього грошові кошти у розмірі 24 000 дол. США, які того ж дня передала на зберігання ОСОБА_2 , в підтвердження чого остання написала розписку. Посилаючись на те, що на її усні звернення та письмову претензію від 22.01.2021 року про повернення коштів ОСОБА_2 не реагує, просила суд визнати строк дії договору зберігання закінченим та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 24 000 дол. США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати а у справі ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Вказала, що висновок суду про те, що факт передачі нею грошових коштів на зберігання відповідачу не підтверджений жодними доказами не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься розписка написана особисто ОСОБА_2 про отримання нею грошових коштів на зберігання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову суд виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки відповідач не визнала, а зі змісту розписки неможливо достовірно встановити, що гроші отримані нею на зберігання саме від позивача.

З указаними висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки суд, порушивши норми матеріального і процесуального права, невірно оцінив докази та дійшов висновків ,які не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт передачі позивачем грошових коштів на зберігання відповідачу підтверджується розпискою заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі чи грошових коштів зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей) чи грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 знаходиться розписка ОСОБА_2 про те, що 06.03.2021 року остання взяла у позивача на зберігання гроші у розмірі 24 000 дол. США. Факт того, що вказана розписка написана нею особисто ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні не заперечували.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати у своїй постанові від 19 травня 2021 року у справі №128/891/20-ц, у якій предметом розгляду були правовідносини, що витікають з договору позики, дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Порівнюючи правовідносини, що витікають з договорів зберігання та договорів позики, слід зазначити, що обидва передбачають передачу однією стороною іншій майно(кошти) на строк, після закінчення якого вони підлягають поверненню. Договір зберігання, як і договір позики ,є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі речей чи грошових коштів та обов`язковим для виконання сторонами ; факт передачі коштів посвідчується розпискою (квитанцією або іншим документом, який засвідчує не тільки отримання зберігачем чи позикодавцем відповідно певної речі (коштів) від кредитора ( позикодавця чи поклажодавця) ,а й підтверджує як укладення цих договорів так і їх умови.

Враховуючи викладене ,колегія суддів вважає, що висловлену у вищевказаній постанові позицію про те, що особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем ,можливо застосувати до правовідносин зберігання, зокрема , особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про поклажодавця ,вважається поклажодавцем за відсутності належних і допустимих доказів, визначених ч.2 ст.76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Оскільки у справі відсутні належні і допустимі докази, визначені ч.2 ст.76 ЦПК України, що спростовують зміст даного боргового документа, або докази неправомірного заволодіння ОСОБА_1 розпискою ОСОБА_2 (рішення правоохоронних органів щодо цього відсутнє), ОСОБА_1 , яка має розписку, в якій немає даних про поклажодавця (кредитора) , вважається поклажодавцем.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , проживаючи у квартирі її дочки, знайшла вказану розписку ,яка складалась нею як зразок, на думку колегії безпідставні, оскільки зразки документів є бланками без зазначення у них конкретних даних щодо прізвищ, дат та кількості і виду майна. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити дату , кількість і опис переданого майна (речей, грошових коштів) із зазначенням дати їх отримання.

Оскільки спірна розписка, що знаходиться у ОСОБА_1 містить конкретні дані і інформацію про вид і розмір майна, що передавалось на зберігання - 24 000 дол. США, прізвище ,ім`я та по-батькові зберігача - ОСОБА_2 , дату їх отримання нею на зберігання 06.03.2019 року , колегія суддів вважає ,що цю розписку не можна розцінювати в якості зразка і вона свідчить про факт передачі ОСОБА_1 зазначених коштів ОСОБА_2 і виникнення між сторонами боргових зобов`язань із договору зберігання .

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Як встановлено, ОСОБА_1 21.01.2021 року направила поштовим повідомленням письмову вимогу ОСОБА_2 про повернення їй 24 000 дол. США до 31.01.2021 року, яку остання отримала 22.01.2021, проте взяті на зберігання кошти не повернула.

За таких обставин, зобов`язання із зберігання припиняється 31.01.2021 року і з цієї дати у ОСОБА_2 виникає у зобов`язання із повернення цих коштів. Встановлено, що не повернула вона кошти ОСОБА_1 і після пред`явлення останньою позову до суду .

Аргументи представника ОСОБА_2 про те, що у спірній розписці не зазначено долар якої саме іноземної країни передавався на зберігання, не заслуговують на увагу, оскільки у розписці біля кількості доларів зазначено графічне зображення (символ) саме долара США - $.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 віддала ,а ОСОБА_2 отримала на зберігання у неї грошові кошти у розмірі 24 000 дол. США. Оскільки, незважаючи на пред`явлену ОСОБА_1 21.01.2021 року і отриману ОСОБА_2 22.01.2021 року вимогу про повернення коштів до 31.01.2021 року ,взяті на зберігання кошти не повернула, останні підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи є обгрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд невірно оцінив докази, неправильно встановив обставини справи та застосував до них норми матеріального права і дійшов висновків ,які їм не відповідають, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому судовий збір у розмірі 6691,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати строк дії договору зберігання від 06.03.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , закінченим 31.01.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором зберігання у розмірі 24 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 7599, 20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: В.В. Оніщук

Л.О. Голота