П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Справа № 755/14365/20

Провадження: № 22-ц/824/13261/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Левенця Б.Б., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головащенко Ксенії Геннадіївни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС»

на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Винниченко Л.М.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулось до суду і вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.03.2019 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_2 на перехресті вул. В.Васильківської та вул. Жилянської в м. Києві, керуючи мопедом «Хонда» без д.н.з., проїхав на заборонений сигнал світлофора, не надав перевагу у русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався на дозволений сигнал світлофора.Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року у справі № 752/6363/19 ОСОБА_2 було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Транспортний засіб «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року, за умовами якого ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зобов`язується сплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження та/або знищення застрахованого автомобіля внаслідок ДТП.15 березня 2019 року до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернувся власник транспортного засобу «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 із заявою на виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку № 000000178 від 21.03.2019 року, розмір збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 53 114,40 грн. Ураховуючи матеріали страхової справи та керуючись умовами договору та чинним законодавством 21.03.2019 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 49 570,63 грн.За наведених обставин, товариство просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в порядку регресу 49 570,63 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. та судовий збір в сумі 2 102 грн.

Заочним Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Головащенко К.Г. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС»подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позовна заява містить інформацію щодо підстав звернення, серед додатків до позовної заяви містяться також документи щодо розрахунку та підстав нарахування страхового відшкодування, зокрема, заява про виплату страхового відшкодування, страховий акт та платіжне доручення. Копія договору добровільного страхування № ВВ-095-А/17/ЗП/ПП від 16.06.2017 року, яким забезпечено транспортний засіб Мітсубіші НОМЕР_2 , долучена до позовної заяви помилково. Призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного проведення без повідомлення сторін, суд першої інстанції позбавив позивача права на усунення вказаної помилки. Окрім того, суд першої інстанції ухвалили у справі заочне рішення, не зважаючи на те, що позивач на це згоди не надав.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, 13.03.2019 року о 15 год. 00 хв. в м. Києві на перехресті вулицьВ.Васильківськоїта вул. Жилянської, ОСОБА_2 , керуючи мопедом «Хонда» без д.н.з. проїхав на заборонений сигнал світлофора -червоний, не надавшиперевагив русі автомобілю«Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався на зелене світло, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та отримання ними механічних пошкоджень, чим порушив п. 16.5 ПДР України.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.05.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 37).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Транспортний засіб «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ «Автомобільні інновації» (а.с. 13).

15 березня 2019 року ТОВ «Автомобільні інновації», як власник пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 , звернулося до ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 12).

Згідно рахунку № 000000178 від 21.03.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , розмір збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 53 114,40 грн (а.с. 14).

Відповідно до страхового акту № А-3080/КВ2 до договору № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року, розмір страхового відшкодування становить 49 570,63 грн.

21 березня 2019 року ПрАТ «СК «Юнівес» перерахувало на рахунок ТОВ «Автомобільні інновації» страхове відшкодування у розмірі 49 570,63 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви додано Договір добровільного страхування наземного транспорту № ВВ-095-А/17/ЗП/ПП від 16.06.2017 року, яким забезпечено транспортний засіб «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_2 , натомість, договору добровільного страхування наземного транспорту № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року, яким, за повідомленням позивача, забезпечено транспортний засіб «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 матеріали справи не містять, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості перевірити наведені ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» доводи щодо підставності та розміру страхового відшкодування, яке має бути сплачено внаслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу за таким правочином.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 22 985,18 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування»до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)

Враховуючи викладене, вимога позивача до завдавача шкоди ОСОБА_2 не є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто, переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6 статті 81 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач на обґрунтування заявлених вимог надав до суду копії договору добровільного страхування, відповіді НПУ від 21.03.2019 року, заяви на виплату страхового відшкодування від 15.03.2019 року, рахунку виконаних робіт по ремонту пошкодженого автомобіля, страхового акту № А-3080/КВ2 від 21.03.2019 року та платіжного доручення на виплату страхового відшкодування у розмірі 49 570,63 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав наявності в матеріалах справи копії іншого договору добровільного страхування наземного транспорту, суд першої інстанції не надав належної оцінки іншим письмовим доказам, наданим позивачем, як в сукупності, так і кожному окремо.

Наведені вище письмові докази підтверджують факт укладення між ТОВ «Автомобільні інновації» та ПрАТ «СК «Юнівес» договору страхування автомобіля «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 .

Зокрема, з копії страхового акту № А-3080/КВ2 від 21.03.2019 року по договору № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року убачається, що страхувальником є ТОВ «Автомобільні інновації» на підставі договору страхування № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року зі строком дії до 02.05.2019 рок; предметом страхування є автомобіль «Сітроен С4» д.н.з. НОМЕР_1 ; подія ДТП від 13.03.2019 року, яку на підставі п. 1.5 договору страхування визнано страховим випадком.

З платіжного доручення № 34018 від 21.03.2019 року убачається, що ПрАТ «СК «Юнівес» як страховик потерпілої особи (ТОВ «Автомобільні інновації») перерахувало на рахунок ТОВ «Автомобільні інновації» страхове відшкодування у розмірі 49 570,63 грн.

Отже, сама по собі відсутність в матеріалах справи копії договору страхування № ПС-0063-А/18/КВ2 від 02.05.2018 року, з урахуванням наявності інших доказів, таких як заява на виплату страхового відшкодування, страховий акт та платіжне доручення, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім того, як зазначено скаржником, долучення до позовної заяви копії іншого страхового договору є помилкою, про яку позивач не знав, та був позбавлений можливості її усунути у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку з цим, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно вимог ст. 280 цього Кодексу, встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого ви рішення справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року судом першої інстанції відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Отже,розглядаючи справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку встановленому Главою 10 Розділу ІІІ ЦПК України, суд першої інстанції помилково вважав наявними підстави для ухвалення заочного рішення та застосовування вимог Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, оскільки за умови розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи положення ст. 280 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Суд першої інстанції, допустивши порушення норм процесуального права, не повно встановив обставини у справі та оцінив наявні в ній докази, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга Головащенко К.Г. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС»підлягає задоволенню частково, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Обґрунтовуючи розмір витрат на правову допомогу, позивачем долучено до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги № 15/2020 від 22 вересня 2020 року, що укладений між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та адвокатом Домашенком О.Є., ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно п. 4.1 цього договору про надання правової допомоги, вартість правової допомоги, що надається виконавцем, складає 9 000 грн.

Підставою для оплати даного договору є акт наданих послуг, який складається протягом 5 робочих днів після надходження коштів на розрахунковий рахунок замовника (п. 4.2 договору).

Сума, сплачена замовником виконавцю, є гонораром виконавця за надання правової допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.6).

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, колегія суддів вважає, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Вказаний розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не висловлено, а відтак вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Також, з ОСОБА_2 на корсть ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн за подання позовної заяви та 3153 грн за подання апеляційної скарги, а всього 5 255 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головащенко Ксенії Геннадіївни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72) суму виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 49 570,63 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72) витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255 грн, а всього 14 255 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

Б.Б. Левенець