Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 06.08.2021 року. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який є членом сім`ї попереднього власника, та не проживає більше семи років. Фактично, з 1998 року відповідач постійно проживав в АР Крим, в м. Сімферополь, закінчив там загальноосвітню школу. Він не є її (позивача) членом сім`ї, спільним побутом вони не пов`язані, тому реєстрація відповідача в спірній квартирі порушує її права як власника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 06.09.2021 року.

07.09.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

14.09.2021 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів.

17.09.2021 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Згідно ухвали суду від 24.09.2021 року у даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою, яка вказана у позовній заяві.

06.10.2021 року від відповідача надійшла заява про визнання позову.

20.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про визнання позову.

Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися.

В суді встановлено, що 06.08.2021 року між ОСОБА_3 - продавець, та ОСОБА_1 - покупець, укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.08.2021 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 .

З Реєстру територіальної громади м. Києва від 17.08.2021 року в спірній квартирі зареєстровані дві особи - ОСОБА_2 з 15.06.1993 року, та ОСОБА_1 , з 09.08.2021 року.

В нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_3 зазначила, що її син - ОСОБА_2 в спірній квартирі фактично не проживає більше 7 років.

Згідно Довідки ЖБК «Русанівський» ОСОБА_2 фактично не проживає в спірній квартирі з 1998 року.

Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до частини 1 статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

По даній справі встановлено, що відповідач в спірній квартирі не проживає. Відсутні і будь-які дані щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин чи щодо чинення перешкод в його проживанні.

В своїй заяві відповідач визнав вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 137, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 17.11.2021 року.

Суддя: