Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7075/20
Номер провадження2/711/945/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бойко О.С.,

за участі

представника позивача Лабик Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Лабика Руслана Романовича до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Лабика Р.Р., звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.12.2019 близько 15год. 55 хв. В м. Черкаси, на перехресті вул. В. Чорновола і вул. Г. Сагайдачного, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись по вул. В. Чорновола зі сторони вул. Молоткова в напрямку вул. Садова, на регульованому перехресті здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину в спеціально відведеному для цього місці на пішохідному переході зліва направо відносно руху автомобіля на заборонений червоний сигнал світлофора, в результаті чого, пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в ЧМЛ №3. Так вже ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих ушкоджень ОСОБА_3 помер в приміщенні лікарні.

Вказані факти підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006750 від 15.01.2020 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 виданого 10.12.2019.

За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006750.

Станом на день звернення до суду з позовом, у кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО37204970, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

05.03.2020 представник позивача надіслав на юридичну адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вказані документи відповідач отримав 16.05.2020, що підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень ПАТ «Укрпошта» сформованого за запитом номеру поштового відправлення №675. Позивач просив відшкодувати: 25038,0грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 26650,0грн. - страхового відшкодування витрат на поховання; 123274,0грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

23.03.2020 відповідач повідомив представника позивача про те, що заяву з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

Сторона позивача вважає, що призупинення розгляду заяви позивача суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому звернувся до суду з даним позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача: 25 038,0грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 26 650,0грн. - страхового відшкодування витрат на поховання; 150 228,0грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Також в позовній заяві зазначено, що розмір судових витрат на професійну правничу допомог при розгляді справи в суді першої інстанції, які позивач очікує понести, становлять 30 000,0грн.

В обґрунтування вказаних суд, стороною позивача зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В пункті 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до абз.2 п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити йому припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Представник позивача вказує, що на даний час розгляд кримінальної справи має місце виключно на стадії судового провадження, оскільки на стадії досудового розслідування здійснюється лише розслідування, а предметом розгляду дорожньо-транспортної пригоди є виключно дії учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, пасажирів), які мали місце під час руху транспортного засобу, внаслідок якого було завдано шкоди. Отже, вважають, що призупинення відповідачем розгляду заяви на виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування є грубим порушенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначили, що п. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 входили: дружина ОСОБА_1 , 1944р.н.; донька ОСОБА_4 , 1968р.н. На день настання страхового випадку, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 4173,0грн.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076,0грн. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить позивачу становить 25038,0грн.

Щодо витрат понесених позивачем на поховання чоловіка та спорудження надгробного пам`ятника, то сторона позивача посилалась на положення п. 27.4 статі 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV, якими визначено, що загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку».

Позивач поніс витрати на поховання чоловіка у розмірі 26650грн., що підтверджується товарним чеком № 178 від 08.12.2019р., а отже, вказана сума не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України, сторона позивача посилалася на положення ст. 22 ЗУ №1961-IV, якою, зокрема встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. В розумінні ст. 1200 ЦК України, позивач є особою, яка за життя свого чоловіка була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2001 році та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України, та має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, яка становить 150228,0грн.

Ухвалою суду від 09.10.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

17.11.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що сторона відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступні обставини. Так, представник відповідача вказує, що призупинення розгляду страхової справи здійснено страховиком на законних підставах, зокрема, на підставі норм спеціального закону у сфері регулювання правовідносин, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розгляд страхової справи призупинено, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, а перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням законної сили у такій справі. Звернули увагу суду на те, що наразі дана ДТП, яка відбулась 07.12.2019 в м. Черкаси розглядається в кримінальній справі (кримінальне провадження № 0006750 від 07.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 2 ст. 286 КК України. Вважають, що позивачем безпідставно зазначено у позові на порушення відповідачем її прав та інтересів. Вказує, що страхова компанія виконала усі зобов`язання, які покладаються на страховика спеціальним Законом; позивач мав скористатися правом і подати цивільний позов у кримінальному провадженні, за яким здійснюється досудове розслідування. Сам лише факт того, що водій забезпеченого ТЗ був учасником ДТП, в результаті якої смертельно травмовано ОСОБА_3 , не означає його беззаперечну вину в її настанні, оскільки вина у вчиненні кримінального правопорушення підлягає доказуванню в кримінальному провадженні. Необхідною умовою виникнення обов`язку щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілого саме для страховика - є настання страхового випадку, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи. Страховик не відповідає за завдання шкоди внаслідок ДТП, яка не є страховим випадком, а тому потерпіла особа має право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах, встановлених ЦК України, тобто заявивши позов безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки. Також зазначили, що позивачем не надано суду належних доказів, на підтвердження того, що позивач перебувала на утримання загиблого ОСОБА_3 , а відтак має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України. Крім того, представник відповідача заперечує проти вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Лабика Р.Р. про витребування доказів.

Ухвалою суду від 12.01.2021 закрито підготовчий розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити з урахуванням доказів доданих до матеріалів справи.

В судове засідання не з`явився представник відповідача, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2019р. в м. Черкаси на перехресті вул. В.Чорновола і вул. Г.Сагайдачного відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись по вул. В.Чорновола зі сторони вул. Молоткова в напрямку вул. Садова на регульованому перехресті здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину в спеціально відведеному для цього місці на пішохідному переході зліва направо відносно руху автомобіля на заборонений червоний сигнал світлофора, в результаті чого пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в ЧМЛ №3 і 07.12.2019р. від отриманих ушкоджень він помер у приміщенні лікарні.

Про факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 , що видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, актовий запис №3346 та лікарське свідоцтво про смерть №1141.

ГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0006750 від 07.12.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 (до одруження ОСОБА_5 ) є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження від 09.02.1968р., актовий запис №252 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 30.05.1987р., актовий запис №1111.

На день смерті ОСОБА_3 він перебував у шлюбі із ОСОБА_1 , що укладений 22.07.1967р.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, зазначене підтверджується посвідченням № НОМЕР_3 , що видане 05.11.2001р. Придніпровським районним відділом соціального забезпечення м. Черкаси.

Також, відповідно до довідки, виданої КСН «Калиновий» 19.12.2019р., ОСОБА_3 до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 - його дружина та ОСОБА_4 - його дочка.

Як вбачається з Акту, ОСОБА_1 , 1944р.н., яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , потребувала та перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_3 , 1939р.н., оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати.

Згідно довідки про доходи №2777 6118 4477 1715, що видана пенсіонеру ОСОБА_1 , вбачається, що остання перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію за віком, а саме: з січня по листопад 2018 в сумі 1725,51грн., в грудні 2018 - 1733,31грн., з січня 2019 по лютий 2019 - в розмірі 1905,51грн., з березня 2019 по грудень 2019 - в сумі 2005,51грн., з січня 2020 по червень 2020 в розмірі 2254,39грн.

Згідно довідок від 27.10.2020, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на обліку в Управлінні ПФУ в Черкаській області і отримував пенсію за віком з січня 2018 по грудень 2018 в розмірі 2517,17грн., з січня 2019 по лютий 2019 в сумі 2527,07грн, з березня 2019 по червень 2019 - в сумі 2889,39грн., з липня 2019 по листопад 2019 в сумі 2904,13грн., за грудень 2019 було нараховано 11681,64грн.

Крім того, згідно довідки № 22 від 10.11.2020р. виданої СТОВ «Колос», ОСОБА_3 мав Державний акт на землю (земельний сертифікат) на який нарахована сума орендної плати за 2017-2019 роки в розмірі 12221,70грн.

Згідно накладної №178 від 08.12.2019р. ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 понесла витрати на поховання чоловіка ОСОБА_3 в загальному розмірі 26650грн.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом №АО3720497.

05.03.2020р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до ТзДВ «Ю.Ес.Ай.» із повідомленням про ДТП, що сталася 07.12.2019р., яке отримано 13.03.2020р. Крім того, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_7 05.03.2020р. до страхової компанії подала: заяву про виплату страхового відшкодування у вигляді відшкодування моральної шкоди у розмірі 25038грн.; заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного із понесеними витратами на поховання в розмірі 26650,0грн.; заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 123274,0грн.

23.03.2020р. за вих. № 51-1882 страховою компанією на звернення ОСОБА_1 надано відповідь, за якою зазначено, що відповідно до п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припинено (відстрочено) до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у такій справі законної сили.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В пункті 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187ЦК).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача, зокрема, посилається на те, що вказаний позов має бути заявленим безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки.

Проте суд не може погодитися із вказаною позицією відповідача, з огляду на наступне.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного Кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ).

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ).

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 загинув внаслідок ДТП, яка сталася 07.12.2019р. Отже, має місце страховий випадок, а тому незалежно від вини особи, яка завдала шкоди, - шкода ОСОБА_1 завдана смертю фізичної особи (її чоловіка) внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому повинна бути відшкодована страховою компанією, оскільки цивільно-правова відповідальність водія «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом №АО3720497.

Щодо правомірності дій відповідача, щодо призупинення розгляду страхової справи, то слід зазначити наступне.

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п.34.1 ст. 34 згаданого Закону).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст. 35 цього Закону).

Відповідно до п.36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Також статтею 36 Закону передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як вже було встановлено в судовому засіданні, наразі дана ДТП, яка відбулась 07.12.2019 в м. Черкаси розглядається в кримінальній справі (кримінальне провадження № 0006750 від 07.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, відповідач не вказав, яким чином результати досудового розслідування за кримінальним провадженням за ч.2 ст. 286 КК України, вплинуть на вирішення питання про виплату страхових виплат, розмір яких та право позивача передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, незалежно від наявності вини заподіювача такої шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Отже, на думку суду, є помилковими посилання сторони відповідача на необхідності призупинити вирішення питання про виплату страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням законної сили у кримінальній справі.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 1 п.27.1 ст. 27 вказаного Закону).

Дорожньо-транспортна пригода сталася 07.12.2019р., а згідно лікарського свідоцтва про смерть №1141 від 09.12.2019, ОСОБА_3 , 1939р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причина смерті: пішохід, травмований при зіткненні з легковим автомобілем.

Отже, смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

У випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019рік», у 2019 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі і з 01 січня вона становить 4173грн.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_3 становить 50076грн. Відповідно, право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди мають ОСОБА_1 (дружина загиблого) та ОСОБА_4 (дочка загиблого) і розмір страхового відшкодування моральної шкоди позивачу становить 25038грн. 00коп., який визначений, шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на двох осіб, і має бути відшкодована відповідачем.

Щодо витрат, які позивач понесла у зв`язку із похованням чоловіка, то згідно п. 27.4 статі 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Судом вже було встановлено, що позивач поніс витрати на поховання чоловіка у розмірі 26650грн., що підтверджується товарним чеком № 178 від 08.12.2019р., а отже, вказана сума не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, та підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України, то слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, судом встановлено, що в розумінні ст. 1200 ЦК України, позивач є особою, яка за життя свого чоловіка була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2001 році та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України, та має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Водночас пунктом 27.5. Закону № 1961-IV встановлено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілої) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 200 000 гривень на одного потерпілого.

Тож, з урахуванням встановленого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміту відповідальності (страхової суми) за шкоду, завдану життю і здоров`ю забезпеченим транспортним засобом, з відповідача підлягає стягненню визначена сума відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АО3720497 та не більше зазначеної в позовних вимогах страхової суми, а саме 150228,0 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат з оплати послуг по наданню професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які вона очікує понести, становлять 30000грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 26.02.2020, Додаток до Договору про надання професійної правничої допомоги від 26.02.2020 - Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 26.02.2020.

Однак, до матеріалів справи не додано жодних платіжних документів, які можуть підтвердити факт передачі коштів в рахунок сплати позивачем 30000 грн. на надання правничої допомоги.

Окремо слід зазначити, що вказаним Договором від 26.02.2020, а саме п. 3 Оплата послуг, сторони погодили, що вартість послуг АО по цьому Договору визначається та погоджується сторонами за взаємною згодою сторін та оформляється відповідним Замовленням на надання професійної правничої допомоги, яке є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1). Також сторони визначили, що вартість однієї нормо-години АО, по наданню правничої допомоги за цим Договором становить у розмірі 2000,0грн. (п.3.2). Оплата послуг передбачена п. 3.1 Договору здійснюється Клієнтом у спосіб і строки визначені п. відповідним Замовленням на надання професійної правничої допомоги.

Згідно п. 2 Замовлення, вартість правничої допомоги АО «Автопоміч», вказаної у п. 1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених АО годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 2000,0грн. Згідно п. 3 вказаного Замовлення, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг АО, визначених п. 1 цього Замовлення, у розмірі вказаному у п.2 цього Замовлення, протягом 5 робочих днів з дня прийняття рішення страховою компанією та/або судом про виплату страхового відшкодування та/або стягнення страхового відшкодування на користь Клієнта.

Отже, враховуючи відсутність належних доказів, які б підтвердили фактичні витрати позивача на правову допомогу, а також відсутність доказів на підтвердження затрачених АО годин на надання правничої допомоги, позбавляє суд встановити обґрунтованість та співмірність визначеної позивачем орієнтовної вартості понесених нею судових витрат в розмірі 30000грн. на правничу допомогу із фактично витраченою. З огляду на викладене, а також на те, що стороною позивача в судовому засіданні не було надано суду будь-яких заяв про те, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. в дохід держави.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 4 корпус 6А) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) кошти, а саме: 25038,00грн - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 26650,00грн. - страхового відшкодування витрат на поховання загиблого; 150 228,00грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 4 корпус 6А) в дохід держави судовий збір в розмірі 840грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий: Р. В. Демчик