П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Справа № 752/11258/20

Провадження: № 22-ц/824/13428/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Левенця Б.Б., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Баци Катерини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , власником квартири НОМЕР_1 у якому є ОСОБА_1 ОСОБА_1 споживає послуги, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим в останньої утворилась заборгованість , розмір якої за період з листопада 2016 року по квітень 2020 року складає 38 675,90 грн.За наведених обставин просило суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 37 267,17 грн.; суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 408,73 грн.; суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 487,27 грн.; суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 552,12 грн.; суму 3 % річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1 328,13 грн.; суму 3 %річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 185,42 грн. та суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 37 267,17 грн; суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 408,73 грн; суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 487,27 грн; суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 552,12 грн; суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1 328,13 грн; суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 185,42 грн, а всього - 43 228,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Баца К.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити новесудове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а судом першої інстанції не встановлено обставину про те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем житлово-комунальних послуг. Суд першої інстанції не надав оцінку та не дослідив обсяг фактично наданих позивачем та спожитих відповідачкою житлово-комунальних послуг. Судом не досліджено надану відповідачкою таблицю розрахунків, яка вказує на те, що позивач невірно розраховує суму житлово-комунальних послуг. Суд не взяв до уваги те, що з 2017 року відповідачка постійно зверталась до позивача та інших інстанцій щодо врегулюванняспірного питання, однак, позивач у відповідь посилався лише на необхідність укладення договору. Судом першої інстанції не застосовано методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, та правил нарахування житлово-комунальних послуг.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 вересня 2021 року відкритоапеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, виконавцем яких є ТОВ «Теплопостачсервіс».

Судом також встановлено, що відповідачка отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча договір між нею та позивачем не укладено, на підставі встановлених між сторонами фактичних договірних відносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка як власниця квартири зобов`язана утримувати належне їй майно, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може підставою для її звільнення як споживача наданих послуг від їх оплати.Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідачкоюне спростований.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІVобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону,споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

За змістом статті 20 Закону № 1875-ІV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно положень вказаних Правил централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту п виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто,у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене та на підставі вищенаведених правових норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між відповідачем і позивачем існували фактичні договірні відносини, у зв`язку з чим позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а судом першої інстанції не встановлено обставину про те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем житлово-комунальних послуг, колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно яких, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду із відзивом на позовну заяву, відповідачка не заперечувала факту споживання нею комунальних послуг як власницею квартири. Напроти, посилаючись на те, що нею вчинялись дії щодо врегулювання з позивачем питання щодо проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги, відповідачка визнала даний факт.

При перевірці інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , відповідачка вказувала на ряд звернень до позивача та інших органів з приводу неправомірності обрахування спожитих комунальних послуг.

Згідно долученої до апеляційної скарги копії відповіді ГУ Держпродспожив служби в м. Києві від 21.01.2020 року на звернення ОСОБА_1 щодо можливих ознак порушення вимог законодавства про захист прав споживачів ТОВ «Теплопостачсервіс», перевіркою встановлено, що підприємство щомісяця знімає показники загально будинкових лічильників (вузлів комерційного обліку) з представниками ініціативних груп будинку та встановлюють загальні дані по будинку в рахунках на сплату за спожиті комунальні послуги в розділі «Додаткова інформація». Увесь обсяг спожитої теплової енергії в будинку розподіляється згідно з вимогами методики, таким чином нарахування виконуються на законних підставах. При цьому, ОСОБА_1 наведено порядок нарахування послуг виходячи з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, на який вона посилається в апеляційній скарзі, а тому колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування п. 12 Правил та методики розподілу між споживами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Посилаючись на недоведеність позивачем об`єму наданих послуг, відповідачка не надаладокази на підтвердження того, що такі послуги не надавались, або ж надавались в меншому об`ємі ніж включено до проведеного позивачем розрахунку. Не наданоскаржникомі доказів того, що послуги теплопостачання у належній їй, ОСОБА_1 ,квартирі надає будь-який інший суб`єкт.

Що стосується відсутності в квартирі опалювальних приладів (радіаторів), то ці доводи апеляційної скарги також не підтверджені жодними доказами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відключення квартири відповідачки у встановленому законом порядку від централізованого опалення.

Пунктом 25 Правил 630 встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй Постанові від 14.04.2020 року по справі № 908/1349/19 зазначив, що «самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати».

Аналогічна позиція викладена й у Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 року у справі №703/69/16-ц.

При цьому слід зазначити, що відключення споживача від мереж централізованого опалення (навіть у встановленому законодавством порядку) не є підставою для звільнення споживача від оплати централізованого опалення місць загального користування (Постанова КЦС/ВС у справі № 311/3489/18 від 22.12.2020).

Посилання відповідачки на її численні звернення до позивача з приводу врегулювання питання не спростовують факту споживання нею житлово-комунальних послуг, а тому за відсутності порушень з боку позивача порядку нарахування послуг, такі посилання не можуть бути підставою для відмови у позові.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції доходитьвисновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених підстав, апеляційну скаргу адвоката Баци К.В. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Баци Катерини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

Б.Б. Левенець