головуючий у суді І інстанції Слободян Н.П.
провадження № 22-ц/824/9867/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Гаращенко Д.Р. Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року роз`єднано позовні вимоги: виділено у самостійне провадження позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року справу № 752/16358/20 (провадження № 2/752/6730/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської у місті Києві РДА, про позбавлення батьківських прав, передано за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області.

Позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав мотивовані тим, що з 2015 року по 2017 рік позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, у 2017 році вони розійшлися, коли позивач перебувала на п`ятому місяці вагітності.

Після народження дитини, у зв`язку з необхідністю утримувати дитину, позивач вийшла на роботу. За усною домовленістю з відповідачем, 50% вартості послуг няні він мав компенсувати щомісячно. Відповідач не дотримався цієї домовленості і компенсував 50% вартості послуг няні тільки декілька місяців, а потім виплати припинив. З липня 2019 року сина відповідач не бачив та ігнорував прохання позивача приїхати до дитини. Із самого народження сина його вихованням та утриманням позивач займається самостійно.

Відповідач не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості у його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання.

Відповідач не приймає участі у духовному розвитку сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання нею освіти.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а поведінка відповідача свідчить про бажання бачитися та спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, утриманні та вихованні. Позивач не надала суду переконливих доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найвищим інтересам дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, принципів справедливого суду, поваги до честі і гідності, змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке:

суд першої інстанції безпідставно з власної ініціативи збирав докази у справі, які мав надавати відповідач для обґрунтування своєї позиції;

в оскаржуваному рішенні лише перелічені наявні у справі докази, але їм не надано належної оцінки, а також проігноровано письмові покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не надано належної оцінки тому факту, що відповідач не спілкується з дитиною з 2018 року та не надає матеріальну підтримку дитині;

необізнаність відповідача про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів безпідставно врахована судом як пом`якшуюча обставина при ухваленні рішення;

у судових засіданнях відповідачем визнаний факт ненадання ним матеріальної допомоги дитині, а судом першої інстанції не з`ясовані причини такого відношення відповідача до його батьківських обов`язків;

у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності незалежних від відповідача причин невиконання ним батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_2 подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що веде та пропагандує здоровий спосіб життя, не має заборгованості за аліментами та хоче брати участь у житті та вихованні дитини.

Третя особа, орган опіки та піклування Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації, повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 29 вересня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Гаращенка Д.Р., Суханової Є.М.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом та актовим записом про народження (а.с. 9, 125)

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження не відоме, що підтверджується довідкою від 01 липня 2020 року № 02-20-152, виданою Шпилівською сільською радою Іванківського району Київської області (а.с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 06 червня 2020 року, виданими Центром надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а. с. 15-16).

Відповідно до характеристики та довідки від 08 липня 2020 року ОСОБА_1 працює з 27 травня 2013 року в ТОВ «Асканія Груп», тобто вийшла на роботу до досягнення дитиною трьох років (а.с. 17-18).

Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району міста Києва від 11 грудня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на «Д» обліку не перебуває, здоровий, на прийом до лікаря приходить з матір`ю.

Згідно з характеристикою з місця роботи в ФОП ОСОБА_7 від 26 січня 2021 року, ОСОБА_2 характеризується позитивно (а. с. 60).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї від 22 лютого 2021 року, ОСОБА_2 має у власності будинок АДРЕСА_1 , площею 42 кв. м, де на даний час проживає його мати - ОСОБА_8 , 1958 року народження. Не проживають, однак зареєстровані: ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будинок в гарному технічному стані, зроблено капітальний ремонт, кімнати облаштовані меблями, проведено газ та воду. Умови для проживання та виховання дітей задовільні (а. с. 77).

Малолітній сина сторін у справі ОСОБА_3 зарахований до дошкільного навчального закладу № 642 управління освіти Голосіївської в місті Києві державної адміністрації з 01 вересня 2020 року, куди його приводить мати, забирає няня. Батько до закладу не приходив. Вказані обставини наведені у листі директора вказаного закладу від 09 грудня 2020 року (а. с. 82).

Відповідно до листа директора Голосіївського районного у місті Києві центру соціальних служб від 26 січня 2021 року малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 має емоційний зв`язок з матір`ю, ОСОБА_1 ; відомості щодо ставлення до батька, ОСОБА_2 , не отримані, оскільки дитина не має відносин зі своїм батьком (а. с. 85-86).

Згідно з висновком Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, від 12 березня 2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача, батьківських прав. Зазначене рішення обґрунтоване тим, що батько не бачиться з дитиною, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні, на прийомі у лікаря дитини його бачили лише раз. Батько запрошувався до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації для надання пояснень та документів, проте, не з`явився, пояснень не надав. Відповідач не звертався із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На засіданні комісії 03 березня 2021 року були присутні і батько і мати дитини, які надали пояснення. Комісія прийшла до висновку, що всі фактори у сукупності можна розцінювати як свідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина (а.с. 93-97).

З листа Іванківського МРВ ДВС від 24 березня 2021 року вбачається, що виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх сина виданий Голосіївським районним в місті Києві судом 03 грудня 2020 року.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 13 січня 2021 року. Станом на 20 квітня 2021 року за боржником наявна заборгованість у розмірі 26 228 грн 25 коп (а.с. 118).

Згідно з листом Іванківського МРВ ДВС від 27 квітня 2021 року вбачається, що відповідач 26 квітня 2021 року сплатив частину заборгованості за аліментами у сумі 10 000 грн (а.с. 129).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту - Конвенція) є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Переглядаючи рішення у цій справі, колегія апеляційного суду враховує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (надалі по тексту - Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Отже, у цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу, не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами колегія апеляційного суду вважає за необхідне:

з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції та

з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьком і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Щодо застосування вказаних вище принципів в цій справі, колегія апеляційного суду встановила таке.

Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання: «Чи передбачено втручання у право відповідача законом», колегія апеляційного суду враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 СК України.

Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини 1 цієї статті).

Отже, втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Вирішуючи питання: «Чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб), колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_3 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи: «Чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», колегія апеляційного суду розглянула доводи позовної заяви, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

З позовної заяви вбачається, що відповідачу як батьку малолітньої дитини у провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню у кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Оцінюючи «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини», колегія апеляційного суду враховує, що згідно з частиною 3 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57, 58).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з вересня 2020 року працює у ФОП ОСОБА_7 (а.с. 60).

Докази того, що відповідач має негативні характеристики за місцем працевлаштування чи проживання, притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у матеріалах справи відсутні.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Разом з тим, докази, що відповідач знаходиться на обліку в органах з питань захисту прав дітей та/або попереджався про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини, - у матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи у першій та апеляційній інстанціях свідчить про те, що він позов не визнає, бажає зберегти зв`язок із дитиною, а справа має для нього важливе значення.

Окремо слід звернути увагу на положення частини 6 статті 19 СК України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Колегія апеляційного суду критично оцінює висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та може суперечити інтересам дитини, оскільки позбавлення батьківських прав вже несе у собі негативний вплив на свідомість дитини та має застосовуватися як крайня міру впливу та захисту прав дитини.

Надані позивачем роздруківки смс-листування між нею та відповідачем свідчать не про наявність беззаперечних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а про наявність між сторонами, батьками дитини, довготривалих конфліктних відносин.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги письмові покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 10-12), апеляційний суд зазначає, що додані позивачем до позовної заяви письмові пояснення указаних свідків не можуть бути визнані належними і допустимими доказами, оскільки відповідно до вимог статей 90, 91 ЦПК України свідки дають покази безпосередньо суду, а, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції позивач клопотання про допит указаних осіб у якості свідків не заявляла.

Все встановлене вище у своїй сукупності, на думку колегії апеляційного суду, не може безперечно свідчити, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина сторін у справі ОСОБА_3 за встановлених обставин відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

При цьому, колегією апеляційного суду враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, в цій конкретній ситуації, відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав з дотриманням статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку колегією апеляційного суду на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», які є надзвичайно важливими.

Колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно встановив відсутність винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а також те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія апеляційного суду вважає за доцільне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити його ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія апеляційного суду дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для вирішення нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 9 Конвенції про права дитини, статтями 164-166, 180 СК України, статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Д.Р. Гаращенко

Є.М. Суханова