Ухвала

Іменем України

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 1411/190/2012

провадження № 61-17669ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення їх до виконання, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року стягнуто солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № 0 в розмірі 23 299,29 доларів США, що еквівалентно 186 117,06 грн, та заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 0 в розмірі 15 508,63 доларів США, що еквівалентно 123 884,47 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2012 року виконання вказаного рішення суду було розстрочене шляхом виплати заборгованості щомісячними платежами в розмірі 5 166 грн, не пізніше 30 числа кожного місяця, починаючи із серпня 2012 року впродовж 60 календарних місяців до повного виконання рішення суду. У зв`язку з тим, що відповідачі не виконали рішення суду, 17 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») направило до Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Вітовський ВДВС) заяви про відкриття виконавчого провадження. При цьому, не отримуючи жодної інформації щодо проведення виконавчих дій, ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово зверталося із запитами до Вітовського ВДВС про надання інформації про стан виконавчого провадження, однак не отримало відповідей. Лише 29 березня 2021 року на адресу банку надійшли відповіді Вітовського ВДВС, в яких зазначено, що виконавчі листи у справі № 2/1411/3/12, видані Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 15 508,63 доларів США і судових витрат, до відділу не надходили та виконавчі провадження стосовно боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 станом на 24 березня 2021 року не перебувають на примусовому виконанні. Тому є підстави вважати, що виконавчі документи було втрачено.

Враховуючи зазначене, АТ «УкрСиббанк» просило видати дублікати виконавчих листів у справі № 2/1411/3/2012, видані на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року, та поновити пропущений строк для пред`явлення вказаних виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1411/190/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася на 15 лютого 2012 року, в розмірі 23 299,29 доларів США, що еквівалентно 186 117,06 грн. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1411/190/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася на 15 лютого 2012 року, в розмірі 15 508,63 доларів США, що еквівалентно 123 884,47 грн. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1411/190/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судових витрат в розмірі 975 грн. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1411/190/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судових витрат в розмірі 975 грн. Поновлено АТ «УкрСиббанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі № 1411/190/2012.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що АТ «УкрСиббанк» звернулося за примусовим виконанням рішення суду в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», однак з листів Вітовського ВДВС вбачається, що виконавчі листи до Вітовського ВДВС не надходили і на примусовому виконанні не перебували. З огляду на те, що судом встановлено об`єктивні обставини, які унеможливили пред`явлення виконавчих документів до виконання протягом встановленого строку, та враховуючи, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, місцевий суд дійшов висновку про можливість визнання причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання поважними.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року скасовано і постановлено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заявник не надав достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання пропущено з поважних причин, а також того, що оригінали виконавчих листів втрачено. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що банк протягом тривалого часу байдуже ставився до виконання судового рішення. Маючи доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, банк мав об`єктивну можливість самостійно цікавитися стадією виконавчого провадження та своєчасно вчинити процесуальну дію як з отримання оригіналів чи дублікатів виконавчих листів, так і пред`явлення їх до виконання, але не зробив цього. Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі дублікатів виконавчих листів.

28 жовтня 2021 року АТ «УкрСиббанк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до Миколаївського апеляційного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення АТ «УкрСиббанк» вказало, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 2-6725/10, від 20 березня 2019 року у справі № 643/21446/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 2-669/11, від 12 червня 2019 року у справі № 2-1316/736/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 грудня 2019 року у справі № 10/339/10.

Крім цього, заявник зазначив, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази і встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Однак, АТ «УкрСиббанк» не вказало, які саме докази, досліджені апеляційним судом, є недопустимими, і на підставі яких суд встановив обставини, що мають суттєве значення, тому посилання заявника на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України є безпідставним.

Отже, касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) та 4 (суд не дослідив зібрані у справі докази) частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи доказів втрати виконавчих листів, так як банком подано належні докази про направлення виконавчих листів разом із заявами про відкриття виконавчих проваджень до Вітовського ВДВС. Також банк цікавився станом виконання виконавчих листів. Виконавчі листи відсутні у банку та у відділі державної виконавчої служби, а тому є втраченими. Рішення суду про стягнення заборгованості залишається невиконаним, тому суд повинен був задовольнити заяву банку.

До касаційної скарги АТ «УкрСиббанк» включило скаргу (в порядку частини другої статті 406 ЦПК України) на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року в частині вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, яка мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів щодо дати направлення постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, а також доказів на підтвердження отримання цього документа стягувачем, тому є підстави вважати, що висновки апеляційного суду про пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є передчасними і не підтверджуються належними доказами.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася на 15 лютого 2012 року, в розмірі 23 299,29 доларів США, що еквівалентно 186 117,06 грн, а також заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася на 15 лютого 2012 року, в розмірі 15 508,63 доларів США, що еквівалентно 123 884,47 грн, а також судові витрати в розмірі по 975 грн з кожного.

Рішення суду набрало законної сили та 16 березня 2012 року було видано виконавчі листи.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2012 року задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення. Розстрочено виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року шляхом виплати заборгованості щомісячними платежами в розмірі 5 166 грн, не пізніше 30 числа кожного місяця, починаючи із серпня 2012 року впродовж 60 календарних місяців, до повного виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на 01 серпня 2012 року (далі - Закон № 606-XIV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як зазначено вище, виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року було розстрочено на 60 місяців, із серпня 2012 року.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

15 червня 2021 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчих листів до виконання, АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та визнання поважними причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання та його поновлення.

З відповідей Вітовського ВДВС від 24 березня 2021 року №7459, № 7461 вбачається, що виконавчі листи № 2/1411/3/12, видані Жовтневим районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитними договорами та судового збору станом на 24 березня 2021 року не надходили до відділу і не перебувають на примусовому виконанні.

Апеляційним судом встановлено, що у заяві АТ «УкрСиббанк» не зазначено поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. Крім того, заявник не довів, що виконавчі листи були втрачені.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) викладено такий правовий висновок: «Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку». Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Встановивши, що звернувшись до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих документів і поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, АТ «УкрСиббанк» не довело, що виконавчі листи були втрачені, а також не навело поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Обов`язок доведення факту втрати виконавчих документів та поважності причин пропуску строку, встановленого для пред`явлення їх до виконання, покладено на заявника. Оскільки заявник не довів вказаних обставин, то апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні його заяви.

Висновки апеляційного суду щодо відмови у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» узгоджуються з вищенаведеним правовим висновком Великої Палати Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про неврахування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 2-6725/10, від 20 березня 2019 року у справі № 643/21446/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 2-669/11, від 12 червня 2019 року у справі № 2-1316/736/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 грудня 2019 року у справі № 10/339/10, не заслуговують на увагу, оскільки обставини у вказаних справах не є подібними до обставин, встановлених судом апеляційної інстанції в цій справі.

Так, у справі № 2515/739/2012 Верховний Суд вказав на передчасність висновку судів про відмову в задоволенні заяви банку, так як судами фактично не була розглянута вимога банку про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Натомість в цій справі апеляційний суд дав оцінку зібраним у справі доказам і дійшов висновку про неповажність причин пропуску такого строку.

У справі № 583/1828/17-ц предметом судового розгляду була скарга на дії державного виконавця у зв`язку з неповідомленням боржника про відкриття виконавчого провадження.

У справі № 201/15305/14-ц встановлено, що стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів до закінчення строку пред`явлення їх до виконання та лише у зв`язку з розглядом судами клопотання про видачу дублікатів виконавчих листів з порушенням процесуальних строків банк пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

У справі № 643/21446/13-ц Верховний Суд вказав на взаємовиключність встановлених апеляційним судом обставин щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання і водночас пропуску стягувачем строку пред`явлення цього документа до виконання.

У справах № 2-669/11, № 2-1693/10, № 1003/6035/12 встановлено, що виконавчі листи перебували на виконанні у відділі державної виконавчої служби, який виніс постанову про повернення їх стягувачеві.

У справі № 2-1316/736/11 встановлено, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання, однак постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено у зв`язку з направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

У справах № 2-6471/06, № 263/4331/18, № 10/339/10 встановлено, що заявники звернулися до суду із заявами про видачу дублікатів виконавчих документів у межах встановленого законом строку для пред`явлення їх до виконання.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

З огляду на необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі посилання заявника на недослідження судами зібраних у справі доказів, оскільки за змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України вказана обставина може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу).

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко