ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/586/21 Справа № 199/857/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що відповідач перебував з ним у трудових відносинах.

Так, 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, у неробочий час, заволодів автомобілем VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , без законних на те підстав та о 23 год. 30 хв. потрапив у ДТП, що підтверджується копіями адміністративних протоколів серії БД № 452079 та серії БД № 452076 від 28 квітня 2020 року. Відповідач здійснив аварійну ситуацію, що призвело до пошкодження транспортного засобу. У зв`язку з тим, що автомобіль VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 на праві власності, останньому було завдано матеріальну шкоду. Враховуючи те, що у відповідача на час скоєння ДТП були відсутні законні підстави для користування автомобілем, шкода автомобілю була завдана відповідачем не при виконанні трудових (службових) обов`язків. Вартість матеріального збитку складає 202047,99 грн. відповідно до висновку експертного дослідження №5546/1 від 23 травня 2018 року.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 202047,99 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2020,48 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 202 047 грн. 99 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася з вини ОСОБА_1 , а отже матеріальна шкода заподіяна позивачу з вини чи внаслідок неправомірних дій останнього має бути відшкодована в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді водія у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

Автомобіль VOLVO НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , 1998 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.22).

27 квітня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №452076 від 28 квітня 2018 року, яким встановлено, що 27 квітня 2018 року о 23 годині 30 хвилин в с.Лобойківка на перехресті автодоріг Н-31 та Т-0414, водій ОСОБА_1 керував автомобілем VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Guhur НОМЕР_4 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Відволікся від керування та здійснив наїзд на перешкоду (паркан), чим порушив п.п.2.5,1.5, 2.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень (а.с.23,24).

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року по справі №192/1017/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбачено ч.1 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП (а.с.6).

Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №5546/1 від 23 травня 2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 18 травня 2018 року, станом на завершення виконання даного дослідження, складає 202047,99 грн. (а.с.7-19).

В судовому засіданні було допитано експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 , який повідомив, що огляд транспортного засобу було проведено за клопотанням ОСОБА_3 по вул. Полтавське шосе, 619 у м. Дніпро. Під час дослідження експерт використовує спеціальну літературу, в тому числі і «Бюлетень автотоварознавця», який є актуальним на час дослідження, про що зазначено у висновку. Крім того, при оцінці матеріального збитку враховується вартість оригінальних запчастин на час дослідження. Зазначив, що для складення висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ було використано нормативні акти, методики, літературу та інші інформаційні джерела, які актуальні на час проведення дослідження. Висновок №5546/1 від 23 травня 2018 року підтримав у повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено факт, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки VOLVO FH12, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася з вини ОСОБА_1 , який перебував у нетверезому стані, а отже матеріальна шкода заподіяна позивачу з вини чи внаслідок неправомірних дій останнього має бути відшкодована в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно п.п. 4, 7 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані та шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що між ним та позивачем була домовленість стосовно того, що ОСОБА_1 за власні кошти відремонтує автомобіль, а після відновлювального ремонту автомобіль залишиться у нього. Проте, після проведеного ремонту, позивач продав автомобіль, тобто, позивач два рази отримав кошти від апелянта за одне й те саме порушення його майнових прав, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів того, що відповідачем за власні кошти було відремонтовано автомобіль, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що в позовній заяві та доданих до неї документів відсутні будь-які посилання на те, що позивач звертався до страхової компанії для отримання страхових сум, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час скоєння ДПТ відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, а відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

Оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки, сталася з вини відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача матеріальних збитків.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко