Ухвала

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 757/61769/19-ц

провадження № 61-16569св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дугінов Дмитро Андрійович, на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 01 липня 2020 року в складі судді Волкової С. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в складі колегії суддів:

Іванової І. В., Сліпченка О. І., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення пені.

Позовна заява мотивована тим, що 12 січня 2010 року ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», уклали депозитний договір, відповідно до умов якого позивач передав банку 31 000 дол. США. У подальшому,

08 січня 2013 року, між сторонами укладено інший депозитний договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 25 000 дол. США.

Весною 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано, нарахування відсотків було припинено.

Вказує, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у справі № 754/13058/15-ц встановлено факт укладення вищевказаних депозитних договорів, факт передання ОСОБА_1 банку коштів

у загальному розмірі 56 000 дол. США, а також факт невиконання банком зобов`язань перед вкладником.

Проте, банк не виконує рішення суду, що набрало законної сили, тобто

не виконує свої зобов`язання за договором банківського вкладу, що

має наслідком настання відповідальності у вигляді сплати пені

у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період

з 21 листопада 2018 року до 21 листопада 2019 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути

з АТ КБ «ПриватБанк» за договором від 12 січня 2010 року 339 450 дол.

США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період

з 21 листопада 2018 року до 21 листопада 2019 року; за договором

від 08 січня 2013 року 273 750 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 21 листопада 2018 року до 21 листопада

2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором

від 12 січня 2010 року суму пені відповідно до частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період

з 21 листопада 2018 року до 21 листопада 2019 року у розмірі 138 148,57 грн, з відрахуванням податків та зборів відповідно до чинного законодавства.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором

від 08 січня 2013 року суму пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 21 листопада 2018 року

до 21 листопада 2019 року у розмірі 88 478,03 грн, з відрахуванням податків та зборів відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 841 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів були заявлені станом

на 21 листопада 2019 року, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду і починається

з дня (місяця), коли вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тому нарахування і стягнення пені може бути здійснено за період з 21 листопада 2018 року до 21 листопада 2019 року. Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішення виключно у національній валюті Україні. Визначені за розрахунком позивача суми пені не відповідають принципам співмірності та розумності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що, визначаючи суму пені у національній валюті України - гривні, суд першої інстанції правильно виходив з того, що пеня є неустойкою і має штрафний,

а не компенсаційний характер, вона не входить до складу основного зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві. Встановивши, що банк прострочив виконання зобов`язання

з видачі ОСОБА_1 належних йому сум за договорами банківських вкладів, суд першої інстанції правильно обчислив розмір пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»

і з урахуванням того, що розмір пені значно перевищує реальні збитки, обґрунтовано зменшив розмір пені за вказаними договорами до

138 148,57 грн та 88 478,03 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дугінов Д. А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі адвокат позивача як на підставу оскарження судових рішень посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені

у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року

у справі № 761/26293/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16; Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 753/2454/16-ц,

від 14 лютого 2018 року у справі № 761/24140/15-ц, від 04 квітня 2018 року

у справі № 367/7401/14-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 754/931/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 201/17457/15-ц, від 15 травня

2018 року у справі № 761/31569/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі

№ 201/12075/14-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц,

від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц, від 06 грудня 2018 року

у справі № 235/6674/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 760/20593/15-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц, від 19 червня 2019 року

у справі № 359/8114/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 757/70995/17-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 643/6454/16-ц, від 19 лютого 2020 року

у справі № 757/33041/18-ц; Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15,

від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року

у справі № 6-2128цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. При цьому, порушення прав позивача тривало майже 6 років.

Застосовуючи норму статті 551 ЦК України, суд повинен зменшити суму пені не до суми відсотків, яку банк мав сплатити, а до суми утримуваних банком коштів (за вкладом та відсотками). Присудження пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в обсязі 100 % вкладу є обґрунтованим та прийнятним.

Присудження судами попередніх інстанції пені у загальному розмірі 226 626,60 грн не відповідає принципам розумності та справедливості,

а також не стимулює відповідача для належного та своєчасного виконання зобов`язань. Тобто банк майже 6 років використовував у власних потребах вклади позивача безпідставно, не повертав їх, відмовлявся визнавати позивача вкладником, не визнавав існування зобов`язань перед

ОСОБА_1 .

Доводи інших учасників справи

АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Вказувало, що зменшення пені відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України є не обов`язком суду, а його правом. Помилковими є доводи позивача про необхідність зменшення розміру пені до суми утримуваних банком коштів, оскільки норма статті 551 ЦК України не пов`язує таке право суду із зазначеною умовою. Практика Верховного Суду підтверджує обставини щодо зменшення розміру пені до сум, які є меншими від розміру нарахованих процентів за депозитами.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

04 березня 2021 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 04 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується

з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/16124/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, захист прав споживача фінансових послуг.

Ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року мотивована тим, що ухвалити судове рішення

у справі № 761/16124/15-ц без відступу від правової позиції, викладеної

у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі

№ 6-1699цс16 та від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16,

є неможливим, а тому передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав, що без уточнення правового висновку щодо застосування

норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах

Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня

2018 року у справі № 201/17457/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі

№ 761/24140/15-ц, а також постановах Верховного Суду України

від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 та від 28 вересня 2016 року

у справі № 6-1699цс16, а саме щодо застосування положень частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», правильно сформувати правову позицію у справі № 761/16124/15-ц, яка переглядається, є неможливим.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року прийнято до розгляду справу № 761/16124/15-ц.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)

у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Судові рішення у справі, яке є предметом перегляду, та судові рішення, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 757/61769/19-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/16124/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/16124/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук