Провадження № 22-ц/4808/155/21
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду у складі судді Польської М.В., ухвалене 02 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 03 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 03 вересня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилось троє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте шлюбні відносини сторони не підтримують і вона подала позов про розірвання шлюбу. Діти перебувають на її утриманні. Натомість батько відмовляється повноцінно брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, хоча має таку можливість, працюючи різноробочим на будівництві. Оскільки на даний час вона самостійно не може повноцінно забезпечити дітей, просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500,00 грн щомісячно на кожну дитину. В ході розгляду справи зменшила позовні вимоги та просила стягнути на її користь по 1700 грн аліментів на кожну дитину.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 700,00 грн на кожну дитину щомісячно починаючи з 06 листопада 2020 року року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судовому засіданні визнав зменшені позовні вимоги. При цьому враховано обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною особою та інших аліментних зобов`язань не має.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 960,50 грн на утримання дочки ОСОБА_9 , по 1 197,50 грн на утримання синів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

При цьому вказує, що погоджуючись в судовому засіданні сплачувати 1700,00 грн аліментів, не розумів, що ця сума стягуватиметься окремо на кожну дитину і разом становитиме 5100,00 грн щомісячно. А тому висновок суду про визнання ним уточнених позовних вимог є неправильним.

На даний час він працює на ТОВ «Прикарпатбуд груп», де його середньомісячна заробітна плата складає 5 100,00 грн, а з вирахуванням податків 4 182,00 грн. Оскільки його розмір доходів нижчий від присудженого розміру аліментів, а в матеріалах справи відсутні докази щодо можливості сплачувати таку суму, суд отже при визначенні розміру аліментів не врахував його матеріальний стан. Відповідно це ставить його у тяжке матеріальне становище, а внаслідок неможливості сплачувати вказані кошти спричинить погіршення стосунків з дітьми.

На його думку, аліменти мають бути визначені в мінімальному розмірі, який за положеннями частини 2 статті 182 СК України складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також вказує, що в зв`язку з виїздом ОСОБА_2 з дітьми в листопаді 2020 року на проживання в село Коропець Тернопільської області погіршились умови їх навчання і проживання. Сторони не можуть досягти домовленості щодо його участі в утриманні дітей, оскільки він бажає надавати допомогу у натуральній формі, а позивачка вимагає грошового забезпечення. При цьому її посилання на значні витрати на утримання дітей не відповідають дійсності, оскільки діти не потребують лікування, не відвідують оплачуваних гуртків та додаткових занять.

Більше того нею подано позов про розірвання шлюбу, а тому на час ухвалення рішення в даній справі не визначеним було місце проживання дітей. Натомість він має намір заявляти клопотання щодо проживання дітей з ним.

Правом на подання відзиву ОСОБА_2 не скористалась.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 03 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 - дочка ОСОБА_5 . Подружжя разом не проживає, шлюбних відносин не підтримує. Та обставина, що діти проживають разом з позивачем, знаходяться на її утриманні і вихованні не заперечується сторонами. На час ухвалення рішення судом матеріали справи не містили жодних доказів про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

З`ясовано, що при визначенні розміру аліментів в сумі по 1 700,00 грн на кожну дитину суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також визнання відповідачем позову.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 206 ЦПК України, відповідач може - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справи, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем.

Оскільки визнання позову ОСОБА_1 не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, висновок суду про задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Разом з тим матеріали справи не містили даних щодо наявності та розміру доходу відповідача.

Зі змісту аудіозапису судового засідання міського суду від 02 грудня 2020 року, відтвореного апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_1 визнав позов в частині утримання з нього аліментів в розмірі по 1 700,00 грн щомісячно на кожного з трьох дітей. При цьому вказану суму визначив самостійно та усвідомлював, що така не є сукупною сумою стягуваних на всіх дітей аліментів.

Доводи апелянта в тій частині, що при ухваленні рішення судом не враховано його матеріальний стан та можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідачем в суді першої інстанції визнані зменшені позовні вимоги, підстави для відмови у прийнятті визнання ним позову відсутні, а отже підстав для дослідження обставин, на які він посилається лише в апеляційній скарзі, не було.

Зважаючи на вищенаведене порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо дослідження доказів не встановлено.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Разом з тим, в ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б підтверджували його спроможність надавати допомогу дітям лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.

Обгрунтовуючи доводи скарги апелянт покликався на довідку про доходи від 08 грудня 2020 року, відповідно до якої працюючи на посаді підсобного робітника у ТОВ «Прикарпатбуд груп» отримує в місяць 5 100,00 грн заробітної плати.

Разом з тим, зазначені докази подані після ухвалення рішення місцевим судом, поважних причин неподання таких до суду першої інстанції ним не наведено. Відповідно в апеляційного суду немає підстав для прийняття цих доказів, наданих на стадії апеляційного провадження.

Натомість посилання ОСОБА_1 на те, що він неспроможний сплачувати аліменти, оскільки його дохід є нижчим, колегія також відхиляє, оскільки це не звільняє його від обов`язку утримувати дітей. Аналогічно не надано ним будь-якої інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.

Крім того як вбачається з інформації з ЄРДСР рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року у справі № 344/14973/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Вказаним спростовуються аргументи апеляційної скарги щодо передчасності вирішення питання про стягнення аліментів.

На думку колегії суддів, визначений місцевим судом розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.

Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, інших утриманців не має, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та визнання ним вказаного розміру аліментів в суді першої інстанції, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей тощо.

Разом з тим відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них за наявності таких обставин.

Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2021 року