У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Парова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», на дії та рішення заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. прийнятих у межах виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та у межах виконавчого провадження № 57145315 від 06.09.2018 року, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та № 57145315 від 06.09.2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», звернулися в порядку ст.447 ЦПК України до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії та рішення заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. прийнятих у межах виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та у межах виконавчого провадження № 57145315 від 06.09.2018 року, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та № 57145315 від 06.09.2018 року.

Мотивуючи вимоги скарги, заявники вказують, що 09.09.2018 року ними отримано постанови винесені заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. , а саме постанову прийняту у ВП №51766262 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову прийняту у ВП №57145315 від 06.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №51766262 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову ВП №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову ВП №57145458 від 06.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.Заявники вважають, що вищезазначені постанови винесені з порушеннями норм законодавства та підлягають скасуванню.

Зазначили, що 26.07.2016 року головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиска А.С. на підставі виконавчого листа №2-5197/11 виданого 21.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом виніс постанову у ВП №51766262 від 26.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 520515,29 грн. держмито в розмірі 3165,0 грн. та 120,0 грн. витрат на ІТЗ в якій встановив термін для добровільного її виконання до 02.08.2016 року.

Зауважили, що в порушення вимог ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» після спливу строку наданого боржнику на добровільне виконання постанови ВП №51766262 від 26.07.2016 р. державний виконавець не розпочав примусове виконання на наступний день і не вчиняв жодних заходів примусового виконання рішення.

Вказали на те, що 19.03.2018 року стягувачем ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» подано до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби у ВП №51766262 заяву про повне виконання боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконавчого листа за №2- 5197/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 21.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 520515,29 грн. , держмито в розмірі 3165,0 грн. та 120,0 грн. витрат на ІТЗ. Таким чином вищезгаданий виконавчий лист виконаний боржниками самостійно.

Заявники зазначають , що відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ч.2 ст.19 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Проте постанова про закінчення виконавчого провадження №51766262 від 26.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 520515,29 грн., держмито в розмірі 3165,0 грн. та 120,0 грн. витрат ІТЗ, відкритого за виконавчим листом №2-5197/11, що виданий Ужгородським міськрайонним судом 21.03.2016 року в порушення норм ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена державним виконавцем тільки 05.09.2018 року через 6 місяців після подання заяви стягувачем про повне погашення боргу.

З огляду на викладене , з посиланням на норми ст.ст. 19,27,39 ЗУ «Про виконавче провадження», приписи ст.ст.447,451 ЦПК України, правову позицію викладену у Постанові ВГСУ від 12.01.2016 року у справі № 20/49 та Постанові ВСУ у справі № 6-785 цс 15 від 06.07.2015 року, заявники просять суд : визнати дії Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі заступника начальника відділу Венжега М.Р. неправомірними та скасувати постанови винесені заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р.: постанову ВП №51766262 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову ВП №57145315 від 06.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №51766262 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову ВП №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.; постанову ВП №57145458 від 06.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.

Заявники в судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги. В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення судових викликів на попереднє судове засідання. Окрім того, інформація про дату , час і місце розгляду справи розміщена на сайті Судова влада. Про причини неявки суд не повідомляли.

Представник Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, начальник Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Хваста С.В. подав до суду 08.07.2020 року клопотання по скарзі, відповідно до якого заперечує проти розгляду та задоволення скарги заявників, наголошує на його безпідставності, вказує на пропущення строків боржників на звернення зі скаргою та на непідвідомчість Ужгородському міськрайонному суду розгляд справи про скасування постанов про стягнення із заявників виконавчого збору. Вказує на те, що заявники дізналися про оскаржувані постанови 09.09.2018 року, а подали скаргу 14.11.2018 року тому підстави для її розгляду судом відсутні.

Зазначив, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебували виконавчі провадження №51766346 та №51766262 по виконанню виконавчого листа №2-5197/11 виданого 21.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість в розмірі 520515,29 грн., держмито в розмірі 3165 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ.

По виконавчому провадженню №51766346 винесено постанову про арешт майна боржника від 05.08.2016 року та про розшук майна боржника від 15.06.2017 року.

По виконавчому провадженню №51766262 винесено постанову про арешт майна боржника від 05.08.2016 року.

Вказує на те, що дії державного виконавця спричинили виконання рішення суду боржником шляхом погашення боргу безпосередньо стягувачу оскільки спонукали боржників вживати заходів спрямованих на врегулювання своїх правовідносин зі стягувачем.

Враховуючи погашення боржником зобов`язання згідно рішення суду, 05.09.2018 р. державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження та у відповідності до ст. ст. 27, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про стягнення з боржників виконавчого збору відносно виконання яких були порушені виконавчі провадження №57145315 та №57145458.

Наголошує на тому, що відповідно до ч.3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами ст. 20 КАС України визначено які саме справи розглядає місцевий суд в порядку адміністративного судочинства і в зазначеному переліку відсутні справи пов`язані з оскарженням постанов про стягнення з боржника виконавчого збору.

Стягувач ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без їх участі за наявними в справі матеріалами.

З огляду на те, що згідно ч.2 ст.450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», на дії та рішення заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р., скасування постанов про відкриття виконавчого провадження може бути розглянута судом у судовому засіданні.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13,81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається із змісту скарги, така подана в порядку ст.447 ЦПК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження»

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплексдій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) ; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 21.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-5197/11 про стягнення стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість в розмірі 520515,29 грн., держмито в розмірі 3165 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ за яким заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № №51766262.

Судом встановлено, що 05.09.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову ВП №51766262 згідно якої постановлено стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір в сумі 52380,02 грн.

06.09.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову ВП №57145315 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови №51766262 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.

05.09.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову ВП №51766346 згідно якої постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 52380,02 грн.

06.09.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 52380,02 грн.

05.09.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. було винесено постанову ВП №51766262 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5197/11 виданий 21.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість в розмірі 520515,29 грн., держмито в розмірі 3165 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Не погоджуючись з вказаними постановами №51766262 від 05.09.2018 року та №51766346 від 05.09.2018 року про стягнення виконавчого збору, та постановами про відкриття виконавчих проваджень з виконання постанов про стягнення виконавчого збору, заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з даною скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України до суду.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Отже, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадо-вих осіб органів державної виконавчої служби які супроводжують процес виконання наступних рішень:

- рішень інших органів (посадових осіб) (наприклад, виконавчих написів нотаріуса);

- постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

- постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.

Тобто, безпосередньо до адміністративного суду, згідно ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" можуть бути оскаржені:

- постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, накладення штрафу, стягнення витрат на проведення виконавчих дій лише у тому разі, коли вони винесені у межах ви-конавчого провадження з приводу виконання рішень інших органів (посадових осіб), але не судо-вих рішень;

- рішення, дії, бездіяльність державного виконавця щодо безпосереднього виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, накладення штрафу, стягнення витрат на проведення виконавчих дій як виконавчих документів, прийнятих у виконавчому провадженні щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження по-станов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацієюта проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адмінсудів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постановах від 06.06.2018 у справах №921/16/14-г/15, №127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц, від 3 та 10.04.2019 у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі №758/8095/15-ц.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої палати ВС від 06.06.2018 у справі №921/16/14-г/15 - крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України - Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», на дії та рішення заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р., як таку , що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід закрити.

Керуючись ст. ст. 255, 260, 261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», на дії та рішення заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжега М.Р. прийнятих у межах виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та у межах виконавчого провадження № 57145315 від 06.09.2018 року, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 57145458 від 06.09.2018 року та № 57145315 від 06.09.2018 року - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявники:

ОСОБА_1 - (місце проживання АДРЕСА_1 );

ОСОБА_2 - (місце проживання АДРЕСА_2 );

Стягувач - Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль»

Заінтересована особа:

Ужгородський МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) місце знаходження ( вул. Заньковецької ,10, м. Ужгород )

Дата складання повного тексту ухвали 18.01.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца