КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/5698/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/3341/19

04 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мазура Ю.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , в особі представника, звернувся до суду із позовом до АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 18.01.2018 року позивач працював тимчасово виконуючим обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а з 09.02.2018 виконуючим обов`язки директора цього дочірнього підприємства.

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки голови правління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Косинського Р.В. від 11.01.2019 № 5-ВК з 11.01.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства. Зазначений наказ отримано позивачем 14.01.2019.

Вважає, що дії відповідача протиправні щодо звільнення позивача, так як відповідач проігнорував вимогу законодавства України і не вказав у зазначеному наказі про звільнення по суті правову підставу, тобто за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків позивач підлягає звільненню.

Враховуючи наведене позивач просив суд:

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Голови правління ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 5-ВК від 11 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»;

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»;

- стягнути з ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки Голови правління ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 5-ВК від 11 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Стягнуто з ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 379 072,66 грн.

Стягнуто з ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в розмірі 3 790,66 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині суми середнього заробітку стягнутої на користь позивача, останній звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Голосіївського районного суду міста Києва змінити в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 379 072,66 грн. та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2019 року по 17.02.2021 року у сумі 875 795,94 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що є незрозумілим висновок про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме у розмірі 379 072,66 грн. Висновків про те, якими розрахунками керувався суд першої інстанції та яку кількість робочих днів взагалі врахував, оскаржуване рішення не містить. При цьому, за період з 12.01.2019 року по 17.02.2021 року включно, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу складає 522 дні, тому шляхом множення кількості робочих днів 522 на середньоденну заробітну плату 1 677,77 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 875 795,94 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що не зважаючи на те, що заробітна плата виплачувалась позивачу ДП «Донецький облавтодор», що підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції в порушення ст.. 94 КЗпП України, ст.. 24 Закону України «Про оплату праці» та не зважаючи на законність звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Донецький облавтодор» прийняв рішення про стягнення середнього заробітку саме з АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Вказував на те, що у наказі про звільнення, що оскаржується позивачем чітко визначено підставу звільнення - одноразове грубе порушення трудових обов`язків, тому відсутність у наказі про звільнення посилання на частину ст.. 41 КЗпП України, а лише зазначення п. 1 статті 41 КЗпП України з вказівкою причин звільнення - одноразове грубе порушення трудових обов`язків - не свідчить про незаконність наказу про звільнення, не викликає жодного сумніву у причині звільнення, а у вказаній статті пункти містяться лише в частині першій, що виключає можливості подвійного трактування причин звільнення позивача, а тому ці доводи позивача є безпідставини і формулювання причин звільнення повністю відповідає вимогам законодавства.

Вважає, що наказ від 11.01.2019 № 5-ВК та саме звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки директора з підстав одноразового порушення трудових обов`язків передбачених п. 1 ст. 41 КЗпП України є таким, що відповідає вимогам законодавства, а відтак і були відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, вказував на те, що позивач, будучи призначеним на вакантну посаду директора ДП «Донецький облавтодор» виконуючим обов`язки, в подальшому у встановленому законом порядку та строки не був призначений директором указаного підприємства, тому сам по собі факт незаконного його звільнення з посади виконуючого обов`язки директора не може бути підставою для поновлення його на цій посаді, оскільки питання виконання обов`язків відсутнього керівника підприємства віднесено до повноважень вищого органу управління таким підприємством і здійснюється у передбаченому законом порядку на період до призначення керівника на постійній основі, що узгоджується з висновками викладеними у постанові ВС від 07.02.2018 у справі № 333/7100/15-ц та від 17.07.2019 року у справі № 760/5132/16-ц.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги позивача, просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представники відповідача АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - Єрмаков М.В., Марущенко Н.О. підтримали доводи апеляційної скарги відповідача та просили її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинського Р. № 222-ВК від 22.12.2017 року ОСОБА_1 з 27.12.2017 призначено на посаду заступника директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Наказом т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинського Р. № 16-ВК від 18.01.2018 року з 18.01.2018 тимчасове виконання обов`язків директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - до моменту призначення керівника підприємства - покладено на заступника директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 .

Згідно наказу т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинського Р. № 31-ВК від 09.02.2018 року ОСОБА_1 з 09.02.2018 призначено виконуючим обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до наказу т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинського Р.В. № 144-ВК від 05.09.2018 року тимчасово з 06.09.2018, до закінчення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності та прийняття рішень за її результатами, відсторонити (усунути) від виконання повноважень (обов`язків) виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ОСОБА_1 .

26.09.2018 року т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинським Р.В. підписано наказ № 165-ВК від 26.09.2018 року наказ ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 05.09.2018 року № 144-ВК вважати таким, що втратив чинність з 26.09.2018.

Наказом т.в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Косинського Р.В. № 5-ВК від 11.01.2019 - 11.01.2019 звільнено ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства (п. 1 ст. 41 КЗпП України).

У якості підстави звільнення у наказі зазначено: погодження Державного агентства автомобільних доріг України, матеріали перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Донецький облавтодор», звітність цього підприємства за І півріччя 2017 року та за І півріччя 2018 року, п.п. 4.5.2, 4.5.3, 6.3, 7.1, 9.1, 9.3 Статуту ДП «Донецький облавтодор», накази ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 28.12.2015 року № 176, від 21.07.2014 року № 126 та від 07.11.2017 № 243, протокол засідання правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 11.01.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оспорюваний наказ про звільнення не відповідає приписам трудового законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 139 КЗпП Українивстановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушенняконкретних трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, за змістом цих норм ЦПК України та положень КЗпП саме роботодавець повинен довести підставу звільнення працівника.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільненихза порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України.

Так, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у нього письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до п.9.3 статуту ДП «Донецький облавтодор» засновник здійснює контроль за діяльністю Підприємства. Перевірку фінансово-господарської діяльності проводить відповідна комісія Засновника. Так, довідкою перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Донецький облавтодор» від 18.12.2018 року за результатами перевірки у період, у якому виконуючим обов`язки директора був позивач, встановлені порушення, допущені позивачем.

Порушення, що стало підставою для звільнення допущено 27.07.2018 року, виявлено 18.12.2018 року, щодо яких позивачем 04.01.2018 року було надано пояснення, про що він особисто зазначив в позовній заяві.

За результатами перевірки 18.12.2018 року комісією складено довідку перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Донецький облавтодор» від 18.12.2018 року.

Виявлені в ході перевірки порушення були доведені до відома т.в.о. Голови правління доповідною запискою щодо виявлених порушень в ДП «Донецький облавтодор» голови комісії з перевірки від 10.01.2019 року.

Протоколом правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 2 від 11.01.2019 року прийнято рішення про звільнення виконуючого обов`язки директора ДП «Донецький облавтодор» ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства.

Звільнення позивача погоджено Державним агентством автомобільних доріг України№ 181/1/12-8-114/09 від 11.01.2019 року.

Відповідно до наказу т.в.о. Голови правління ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України № 5-ВК від 11.01.2019 року ОСОБА_1 з 11.01.2019 року звільнено з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства (п. 1 ст. 41 КЗпП України).

Зі змісту наказу № 5-ВК від 11.01.2019 року слідує, що на виконання наказів ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 20.08.2018 № 152 та від 29.08.2018 № 156 проведено перевірку ДП «Донецький облавтодор» з питань дотримання актів законодавства, планів процедур, контрактів з питань нарахування та виплати заробітної плати, здійснення закупівельної діяльності, договірної, претензійно-позовної роботи, стану дебіторської та кредиторської заборгованості тощо.

В ході перевірки та під час розгляду її матеріалів, інших документів про діяльність підприємства встановлено наступне: не вжито необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості у межах строку позовної давності, не погоджено укладення договорів на закупівлю послуг, спрямованих на підвищення якості, без відповідного погодження Компанією укладено три прямих договори на загальну суму 3 943 080 грн., порушено порядок передачі майна в користування тощо.

Крім того, встановлено: із загальної суми дебіторської заборгованості значна частина коштів у сумі 9686 грн. складається з виконаних Підприємством у 2017 році, проте не прийнятих Замовником робіт. Вірогідність її відшкодування (за даними «Розшифровки рядка 1125 балансу станом на 30.06.2018») складає менше 50%. Згідно основних принципів бухгалтерського обліку, закріплених п 1.2 Облікової політики Компанії, а саме принципу обачності, Підприємство повинно було нарахувати на суму 9686 тис. грн. резерв сумнівних боргів і не відносити до активу. Проте ця дебіторська заборгованість визнана підприємством як актив, що призвело до завищення фінансового результату діяльності підприємства звітного періоду на суму 9686 тис. грн.

Зазначене свідчить про недотримання вимог пункту 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині надання користувачам для прийняття рішень повної правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства, порушення п. 7 ст. 8 цього Закону внаслідок відсутності внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, який є системою збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством в частині здійснення контролю всіх бухгалтерських операцій по підприємству.

Таким чином, у наказі визначено за яке грубе порушення трудових обов`язків звільнено позивача, а тому ці доводи позивача є безпідставними.

Відповідно до пункту 6.3. Статуту ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобілі дороги України» директор несе повну відповідальність за стан і діяльність Підприємств дотримання фінансової, договірної та трудової дисципліни відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 9.1 Статуту Підприємство здійснює управлінський, бухгалтерський і податковий облік своєї господарської діяльності, а також веде статистичну звітність. Порядок ведення бухгалтерського, податкового обліку та статистичної звітності визначається відповідними законодавчими актами. Підприємство зобов`язане подавати Засновнику на його вимогу форми фінансової та статистичної звітності. Директор та головний бухгалтер несуть персональну відповідальність за дотримання порядку ведення і достовірність обліку і звітності.

Згідно п. 6.6. Статуту ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» директор зобов`язаний виконувати законні накази (розпорядження, інструкції тощо) Засновника.

Відповідно до Положення про облікову політику Публічного акціонерного товарної «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» затвердженої наказом ПІ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 237 від 28.12.12 та погодженої Державним агентстві автомобільних доріг України 29.12.12 ( в редакції наказу № 176 від 28.12.2015) та ст. 8 3акону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження протягом установленого строку оброблених документів, регістрів бухгалтерського обліку та звітності в Компанії та її дочірніх підприємствах несе власник або уповноважений орган (посадова особа, що здійснює керівництво підприємством відповідно до установчих документів), тобто відповідні керівники дочірніх підприємств.

Згідно облікової політики затвердженої наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 237 від 28.12.12 та погодженої Державним агентством автомобільних доріг України 29.12.12. ( в редакції наказу № 176 від 28.12.2015), здійснення витрат з нарахування резерву сумнівних боргів або зі списання з балансу дебіторської заборгованості на суму понад 1 000 грн. належить до компетенції керівника дочірнього підприємства та здійснюється за рішенням керівника дочірнього підприємства.

На ОСОБА_1 як виконуючого обов`язки директора підприємства був покладений обов`язок знати та виконувати локальні акти АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у тому числі облікову політику.

Згідно затвердженого т.в.о. Голови правління ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» графіку, ДП «Донецький облавтодор» 27.07.2018 року було подано фінансову звітність за перше півріччя 2018 року, яка підписана в.о. директора ДП «Донецький облавтодор» - ОСОБА_1, та складена з порушенням вимог чинного законодавства та внутрішніх (локальних) актів компанії, містить не достовірну інформацію про фінансовий стан підприємства. При проведенні перевірки фінансово - господарської діяльності встановлено, що насправді за результатами діяльності за перше півріччя 2018 року підприємство отримало збитки.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що наказ від 11.01.2019 року № 5-ВК та саме звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки директора з підстав одноразового порушення трудових обов`язків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є таким, що відповідає вимогам трудового законодавства.

Суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи та перевіряючи законність звільнення позивача не надав належної оцінки наявним у справі доказам, доводам відповідача та не перевірив чи порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 є грубим, а лише вдався до поверхневого аналізу змісту наказу з урахуванням норм КЗпП України.

Встановивши, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки позивачем було допущено порушення трудових обов`язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді виконуючого обов`язки директора дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

У зв`язку з тим, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про поновлення на посаді, відсутні і підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога є похідною від вимоги про поновлення на посаді.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведені норми ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 686,08 грн. Крім того, в порядку відшкодування витрат по сплаті судового збору підлягають стягненню з держави на користь Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 348,92 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулувідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 686,08 грн.

Стягнути з держави на користь Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 348,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: