Справа № 372/2920/21
Провадження №2-з/752/816/21
У Х В А Л А

іменем України

20.10.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву директора Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут+ Ко» Левченко Олени Олександрівни про забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

04.08.2021 року позивач Українсько-швейцарське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» через представника - адвоката Луцького М.І. звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» грошові кошти у розмірі 2 600 000 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06.08.2021 року цивільну справу направлено до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

06.09.2021 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.09.2021 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» грошові кошти у розмірі 540 000 доларів США.

04.10.2021 року до суду надійшла заява директора Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» Левченко О.О. про забезпечення позовних вимог, в якій просив суд накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме:

- житловий будинок реєстраційний номер 31, площею 505,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 20.11.2013 року, рішення про державну реєстрацію індексний номер 8141763 від 20.11.2013 року;

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 15337976;

- нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ;

- комплекс дитячого оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 », реєстраційний номер 1796904, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , частка власності 7/100;

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 11024457, свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 08.06.2005 року;

- домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 14974148;

- нежитлову будівлю, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 13575654;

- накласти арешт на грошові кошти, що розміщені на банківських рахунках у будь-яких банках та фінансових установах, які належать ОСОБА_1 в межах 540 000 доларів США;

- заборонити будь-яким державним реєстраторам в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження тощо) щодо нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено про те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.2018 року відносно ОСОБА_1 застосовано забезпечення у виді заборони виїжджати за межі України в рамках виконавчого провадження, стягувачем за яким є ОСОБА_2 , окрім боргових зобов?язань перед ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є боржником за декількома виконавчими провадженнями. ОСОБА_1 тривалий час свідомо ухиляється від виконання будь-яких боргових зобов?язань перед кредиторами. Враховуючи суму заборгованості, а також свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов?язань, представник позивача зазначає, що невжиття заходів забезпечення позовних вимог утруднить виконання судового рішення, у випадку задоволенні позовних вимог.

Суд дослідивши матеріали справи за поданою заявою, надходить до наступного.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» є стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_1 , сплачених на невиконання недійсного правочину.Так, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 540 000 доларів США, сплачених позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу, посвідченого 09 серпня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Васильєвою Н.І., який постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11.08.2021 р., визнаний недійсним. На думку позивача, ОСОБА_1 ввів в оману СП "Укрвермут+Ко", що призвело до визнання недійсним договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2021 року на все майно боржника ОСОБА_1 , окрім двох земельних ділянок, накладено арешт згідно: постанови про арешт серія та номер 53822096, виданої 27.04.2017 року Відділом примусового виконання рішень управління державної служби Головного територіального управління юстиції у Київській області; постанови про арешт серія та номер 53822096, виданої 18.06.2018 року Відділом примусового виконання рішень управління державної служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Деякі об?єкти нерухомого майна, перелічені у заяві про забезпечення позовних вимог, обтяжено декілька раз.

Відтак, ризик відчуження відповідачем вказаного вище майна з метою уникнення цивільно-правової відповідальності та виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, не є очевидним.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_1 грошові кошти, розміщені на усіх банківських рахунках, в межах 540 000 доларів США, заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі рахунки належать відповідачеві, на вказаному рахунку знаходяться його кошти у вказаній сумі, що не надає можливості з`ясувати чи не завдасть вжиття таких заходів забезпечення позову шкоду третім особам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог позивачівщодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд надходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючинаведене, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву директора Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» ОСОБА_3 про забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя