КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Міланіч А.М.
Єдиний унікальний номер справи № 939/2048/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Сакалош Б.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики ,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим , що 24 травня 2019 року між сторонами укладений договір позики . Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав від позивача в строкову позику грошові кошти у розмірі 240000 грн. За умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повернути отримані ним у борг грошові кошти у строк до 24 травня 2020 року включно, але до цього часу борг так і не повернув.

Позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь борг за вказаним договором позики у розмірі 240000 грн, 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 2714,75 грн, проценти неустойки (пені) у розмірі 11331,15 грн, а всього 254045,9 грн, та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 17 грудня 2020 року подав зустрічний позов до ОСОБА_2 в якому просив визнати вказаний договір позики від 24 травня 2019 року недійсним.

Вимоги зустрічного позову обгрунтовані тим , що такий договір ним було підписано унаслідок обману зі сторони громадянина, який представився довіреною особою ОСОБА_2 . Так, разом з останнім він прибув до Оболонського УП ГУНП в м.Києві, де відносно нього ( ОСОБА_1 ) було застосовано психологічний тиск з метою примусити його підписати зазначений договір позики на суму 240000 грн. Після цього, під супроводом вищезгаданої довіреної особи, ОСОБА_1 прибув до інтернет-кафе, що знаходилося в Оболонському районі м.Києва, де всупереч своїй волі, не витримавши тиску, вимушений був підписати вказаний договір позики, при цьому грошові кошти за таким договором він не отримував. Крім того, ні ОСОБА_2 , ані свідки, які вказані у договорі позики, не були присутні при підписанні даного договору. До укладення зазначеного договору позики, на попередньому місці роботи відповідача ОСОБА_1 мала місце ситуація, пов`язана із виявленням нестачі на складах ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній мав фінансові претензії до ОСОБА_1 та його колег, у тому ж розмірі, що й розмір позики, відображений у договорі позики. Як зазначає ОСОБА_1 , він не мав жодного відношення до зазначеної ситуації, але на його адресу висувались вимоги повернути відповідні кошти. Примушування його до укладення вказаного договору позики він пов`язує із виявленням нестачі на складі позивача. Просив визнати договір позики недійсним з підстав ст. 203 , 231, 234 ЦК України

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 240000 (двісті сорок тисяч) гривень, три проценти річних в розмірі 2714,75 грн (дві тисячі сімсот чотирнадцять гривень 75 копійок) та пеню в розмірі 11331,15 грн (одинадцять тисяч триста тридцять одна гривня 15 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2540,46 грн (дві тисячі п`ятсот сорок гривень 46 копійок).

В зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовлено .

Не погодившись з рішенням суду , відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 ,, та задовольнити зустрічний позов про визнання недійсним договору позики .

У скарзі посилався на ту обставину , що суд неповно з`ясував обставини щодо виготовлення договору позики , який як зазначає ОСОБА_1 ним не укладався , гроші він за ним не отримував , а відтак суд не з`ясував справжню природу правовідносин , що виникли між сторонами .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 листопада 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Представники сторін приймали у часть у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтовани

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції , 24 травня 2019 року між сторонами укладений договір позики . Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав від позивача в строкову позику грошові кошти у розмірі 240000 грн. За умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повернути отримані ним у борг грошові кошти у строк до 24 травня 2020 року включно, але до цього часу борг так і не повернув.

Відповідно до п.3 Договору сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору, останній не має претензій до позикодавця щодо переданої суми грошей. Своїми підписами на цьому договорі сторони підтверджують, що ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 отримав зазначену суму грошей до підписання цього договору.

Відповідно до п.4,5 Договору, за домовленістю сторін позика є безпроцентною. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими зв`язками.

Відповідно до п.10 Договору, за прострочення виконання зобов`язань за договором, позичальник виплачує пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що буде діяти у період за який сплачуватиметься пеня. Сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції /а.с. 10-11/.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №679цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».( Посттанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року справа № 319/1669/16-ц ).

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику».

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що між сторонами 24 травня 2019 року був укладений договір позики.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно доч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно доч.1-3,5 ст.203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державиі суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним івідповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовленіним.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231ЦК ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях.

Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину,так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Відповідно до абз. другого ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що грошові кошти за вказаним договором позики не отримував, договір підписав після того ,як на нього здійснили психологічний тиск у відділку поліції.

Разом з тим , матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували заперечення висловлені відповідачем ОСОБА_1 .

Враховуючи , що відповідач не надав суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував кошти, або вказаний договір був підписаний ним під впливом психологічного тиску з боку ОСОБА_2 чи інших осіб, доказів звернення до правоохоронних органів з цього приводу до теперішнього часу ,суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання зазначеного договору позики недійсним

Як, встановлено судом , до цього часу відповідач ОСОБА_1 отримані у борг від позивача грошові кошти не повернув.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, оскільки відповідач, отримавши від ОСОБА_2 у борг за договором позики від 24 травня 2019 року грошові кошти у розмірі 240000 грн, в обумовлений договором строк, а саме до 24 травня 2020 року , не повернув , жодних доказів протилежного суду не надав, підстав для недійсності даного правочину не встановлено, а відтак висновок суду першої інстанції про стягнення боргу в розмірі 240 000 грн є вірним .

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

З урахуванням встановлення судом обставин щодо неповернення відповідачем суми позики, а відтак і прострочення виконання грошового зобов`язання, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми за період із 25 травня 2020 року по 09 жовтня 2020 року, в розмірі 2714,15 грн (240000 грн х 3 %) : 365 днів х 138 днів , є цідлком обгрунтованим , і відповідає вимогам ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.10 Договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, за прострочення виконання зобов`язань за договором, позичальник виплачує пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що буде діяти у період за який сплачуватиметься пеня. Сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції /а.с.10-11/.

Відповідно до ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вказані положення , висновок суду про стягнення з відповідача пені, за період з 25 травня 2020 року по 11 червня 2020 року у розмірі 1888,52 грн та за період з 12 червня 2020 року по 09 жовтня 2020 року у розмірі 9442,62 грн є правильним.

Доводи апелянта , які є тотожними доводам зустрічного позову про недійсність договору позики, були предметом дослідження суду першої інстанції, на які суд дав відповідіь, і колегія суддів погодилась з такими висновками.

Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин щодо виготовлення, підписання чи непідписання відповідачем договору позики, отримання відповідачем коштів, або їх повернення, доказів щодо психологічного тиску з боку позивача або інших осіб, відповідач ОСОБА_1 суду не надав.

У мотивувальній частині судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи, що переглядається, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, наведено розрахунки заборгованості за договором позики , у тому числі процентів, а відтак доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 листопада 2021 року .

Головуючий

Судді