Справа № 128/121/20
Провадження № 22-ц/801/2225/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуСправа № 128/121/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення від спадкування за законом,

Рішення ухвалила суддя Саєнко О. Б.

Рішення ухвалено о 10.59 год. в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 20 серпня 2021 року,

Встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його з відповідачами мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок та відповіді на запит адвокат від 03 вересня 2019 року і буде підтверджено у судовому засіданні інвентаризаційною справою № 2920, в якій міститься свідоцтво про право власності на будинок.

Спадкоємцями першої черги після смерті їх матері є позивач і відповідачі. Інших спадкоємців першої черги, в тому числі осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , немає.

Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався.

Фактично спадщину прийняв лише він позивач, так як на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем і був зареєстрований із нею за однією адресою, що у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини та підтверджується довідкою Стрижавської селищної ради, копією його паспорта і копією домової книги.

Останні роки свого життя мати ОСОБА_4 важко хворіла і потребувала стороннього догляду. Із 27 лютого 2010 року їх мати перебувала на обліку в лікаря-онколога з приводу центрального раку легень 4 ст., 4 кл. групи, ендогенна інтоксикація.

Крім того їх мати потребувала лікування і лікувалася так як мала такі захворювання: цукровий діабет 2 типу середнього ступеню важкості, субкомпенсований; ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивне серце СН 2А, хронічний холецистит, стан ремісії, ожиріння ІІ ст., що підтверджується відповіддю на запит адвоката КНП «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги».

Після того як мати ОСОБА_4 захворіла, вона потребувала постійного стороннього догляду та допомоги, а також фінансової підтримки. Він постійно проживав біла матері, а починаючи з 2010 року і до дня її смерті здійснював за нею догляд, прав білизну та одяг.

З 12 лютого 2015 року по 20 квітня 2017 року (день смерті матері) він офійційно перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації по догляду за особою похилого віку, своєю матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою УПСЗН Вінницької РДА № 2099.

Відповідачі по справі ОСОБА_5 і ОСОБА_2 ухилялися від надання допомоги матері, і відмовилися доглядати матір ОСОБА_4 та сказали, щоб він самостійно доглядав матір, оплачував її лікування, а вони в свою чергу в подальшому відмовляться від спадкового майна на його користь.

Після смерті матері він здійснив її поховання, організував поминальні обіди. Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок він не може, оскільки відповідачі були зареєстровані на момент смерті матері разом із нею за однією адресою і у зв`язку з чим вони вважаються такими, що прийняли спадщину в порядку спадкування за законом.

Відповідачі не подали до нотаріальної контори ні заяви про прийняття спадщини, ані заяви про відмову від прийняття спадщини. У зв`язку з цим він позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі на житловий будинок.

Враховуючи такі обставини він вважає, що відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування, так як не надавали допомоги спадкодавцю, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у визнанні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення від спадкування за законом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення від спадкування за законом, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Зазначив, що із рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також вважає, що суд при ухваленні рішення допустив порушення вимог статті 376 ЦПК України.

На його переконання в суді ним було безспірно доведено, що відповідачі умисно не надавали допомогу спадкодавцю, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, в тому числі і їхнього.

Викладені в рішенні обставини не зовсім відповідають тим обставинам, які склалися по справі. Так зі слів відповідача ОСОБА_2 вона мала бажання бути присутньою у судовому засіданні по даній справі і надати свої пояснення в тому, що хоча мати потребувала сторонньої допомоги від неї доньки, але вона була заклопотана справами своєї сім`ї і дійсно не допомагала матері, хоча знала про її тяжкий стан, були у неї і матеріальні можливості для цього, але все не було часу, тепер про це жалкує. У суді їй підказали, що присутність її в судових засіданнях не є обов`язковою, і вона може написати заяву.

Також суд не прийняв до уваги видану виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради довідку № 3252 від 17 вересня 2019 року про те, що він дійсно проживав і проживає за однією із спадкодавцем адресою, здійснював догляд за нею до дня її смерті, здійснив поховання, а відповідно до довідки № 2099 від 17 вересня 2019 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької РДА він перебував по догляду за особою похилого віку своєю матір`ю з 12 лютого 2015 року по 20 квітня 2017 року.

Позивач не погоджується із висновком суду, що він не надав жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, а відповідачі свідомо ухилялися від участі у догляді за нею, оскільки таких доказів він надав достатньо.

Він не погоджується із висновком суду в тому, що для задоволення його позову завадили його пояснення про те, що при житті матері між ним та відповідачами була домовленість, що він доглядає матір, а вони після її смерті відмовляться від спадкового будинку на його користь. Така домовленість не заважала їм опікуватися матір`ю, її станом здоров`я, допомагати їй і він не забороняв їм цього робити, але у них не було на це бажання, хоча мати і зверталася до них за цим.

Крім цього суд вийшов за межі його позовних вимог, зазначивши в резолютивній частині рішення про відмову відповідачу ОСОБА_2 у визнанні позову ОСОБА_1 , проте ОСОБА_2 не зверталася до суду із якимось окремим позовом чи заявою.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не надали. При цьому відповідач ОСОБА_3 надав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти усунення його від спадкування.

У судовому засіданні позивач і його представник адвокат Вдовцова Л. К. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала, погоджується із її доводами та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення відповідачів від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що спадкодавець ОСОБА_4 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, а відповідачі свідомо ухилялися від участі у догляді за хворою матір`ю.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Коло-Михайлівка Вінницького району Вінницької області народився позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Стрижавською селищною радою Вінницького району 08 вересня 1977 року, актовий запис № 97, батьком у якому записаний ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20 квітня 2017 року, актовий запис № 41, виданий виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а. с. 8).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 4035 від 08 листопада 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03 вересня 1980 року по 20 квітня 2017 року (а. с. 11).

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належний їй на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія технічного паспорта на житловий будинок (а. с. 14-17) та свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 08 грудня 1994 року, видане Стрижавською селищною радою народних депутатів, яке видане на підставі рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів № 30 від 24 листопада 1994 року, яке міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 2920.

Згідно довідки № 4034 від 08 листопада 2019 року, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради, ОСОБА_1 , 1977 року народження зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_2 , 1968 року народження, ОСОБА_7 , 1990 року народження, зареєстровані за цією ж адресою та не проживають (а. с. 13).

Із відповіді №05/3-570 від 25 вересня 2019 року, наданої КНП «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_4 зверталася за медичною допомогою в Стрижавську АЗПСМ з 01 січня 2014 року по 20 квітня 2017 року з приводу: діагноз: центральний рак легень 4 ст, 4 кл. група, mts в печінку, mts в хребет, ендогенна інтоксикація; цукровий діабет 2 тип середньої ступені важкості, субкомпенсований; ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст. 2 ст., гіпертензивне серце СН2А; хронічний холецистит, ст. н. ремісії; ожиріння ІІ ст. ОСОБА_4 перебувала на обліку в лікаря-онколога з 27 лютого 2010 року з приводу: центральний рак легень 4 ст, 4 кл. група, mts в печінку, mts в хребет, ендогенна інтоксикація. ОСОБА_4 перебувала на постійному амбулаторному лікуванні із вказаним діагнозом і перебувала на стаціонарному лікуванні з 27 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року з приводу: копростаз, гостра кишкова непрохідність, що розрішилася, цукровий діабет (а. с. 18).

Згідно довідки № 3253 від 17 вересня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та доглядав до смерті за своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснював поховання (а. с. 12).

Згідно довідки № 2099 від 17 вересня 2019 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення, ОСОБА_1 перебував по догляду за особою похилого віку своєю матір`ю ОСОБА_4 з 12 лютого 2015 року по 20 квітня 2017 року (а. с. 20).

Згідно відповіді за № 730/01-16 від 29 квітня 2020 року Вінницької районної державної нотаріальної контори, спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася (а. с. 61).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Звернувшись до суду із вимогами про усунення відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від права спадкування, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтував тим, що за останні роки життя їх з відповідачами мати важко хворіла і потребувала стороннього догляду та допомоги, а також фінансової підтримки; потребувала лікування і лікувалася так як мала важкі захворювання. Відповідачі по справі ухилялися від надання допомоги матері, і відмовилися доглядати матір ОСОБА_4 та сказали, щоб він самостійно доглядав матір, оплачував її лікування, а вони в свою чергу в подальшому відмовляться від спадкового майна на його користь. Також він здійснив поховання матері та організовував поминальні обіди.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду того, що внаслідок похилого віку та наявних захворювань спадкодавець ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, внаслідок чого потребувала допомоги саме від дочки і сина відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що мати зверталась до дочки ОСОБА_2 і сина ОСОБА_3 за наданням допомоги, а також не довів факту умисного ухилення відповідачів від надання такої допомоги матері.

Наведеним спростовуються доводи позивача в тому, що ним було безспірно доведено, що відповідачі умисно не надавали допомогу спадкодавцю, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, в тому числі і їхнього, оскільки такі його висловлювання не підтверджені наданими до справи доказами, в тому числі не підтверджено безпорадний стан спадкодавця, а викладена інформація у наданій позивачем довідці №05/3-570 від 25 вересня 2019 року КНП «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а. с. 18) не свідчить про такий безпорадний стан спадкодавця, а також не підтверджені факти звернення спадкодавця до відповідачів із проханням надати їй допомогу матеріальну чи фізичну і що відповідачі відмовили їй у наданні такої допомоги.

Крім того, суд першої інстанції також встановив, що при житті матері ОСОБА_4 між позивачем і відповідачами була домовленість, що він доглядає матір, а відповідачі після її смерті відмовляться від спадкового будинку на його користь.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від права на спадкування, враховуючи те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідачів від надання допомоги своїй хворій матері, що вони мали можливість надавати їй таку допомогу і що мати за життя потребувала від відповідачів такої допомоги, у зв`язку з чим зверталась за матеріальною чи фізичною допомогою саме до відповідачів.

Безпідставними, надуманими і такими, що не вплинули на ухвалення рішення по справі по суті заявленого позову, розцінюються доводи апеляційної скарги в тому, що викладені в рішенні обставини не зовсім відповідають тим обставинам, які склалися по справі, а саме, що зі слів відповідача ОСОБА_2 вона мала бажання бути присутньою у судовому засіданні по даній справі і надати свої пояснення в тому, що хоча мати потребувала сторонньої допомоги від неї доньки, але вона була заклопотана справами своєї сім`ї і дійсно не допомагала матері, хоча знала про її тяжкий стан, були у неї і матеріальні можливості для цього, але все не було часу, тепер про це жалкує, проте у суді їй підказали, що присутність її в судових засіданнях не є обов`язковою, і вона може написати заяву.

Так, Цивільним процесуальним кодексом України передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях (ч. 1 ст. 43 ЦПК України); учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами: зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України); учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідач ОСОБА_2 добросовісно користуючись наданим їй правом приймати участь у судових засіданнях, добровільно прийняла рішення про надання до суду заяви, якою просила провести підготовче судове засідання та розгляд справи по суті у її відсутності, подавши до суду таку заяву особисто 16 березня 2020 року, про що свідчить відмітка працівника суду на даній заяві із зазначенням її паспортних даних (а. с. 46). У всі послідуючі судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`являлася, тому суд першої інстанції вірно взяв до уваги подану нею 16 березня 2020 року зазначену заяву. Про чинення їй перешкод чи про не допуск її до суду чи у судові засідання відповідач ОСОБА_2 не зазначала і будь-яких заяв чи клопотань не подавала ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд не прийняв до уваги видану виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради довідку № 3252 від 17 вересня 2019 року про те, що він дійсно проживав і проживає за однією із спадкодавцем адресою, здійснював догляд за нею до дня її смерті, здійснив поховання, а відповідно до довідки № 2099 від 17 вересня 2019 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької РДА він перебував по догляду за особою похилого віку своєю матір`ю з 12 лютого 2015 року по 20 квітня 2017 року, також є безпідставними, так як дана довідка не є належним та допустимим доказом безпорадного стану спадкодавця, внаслідок якого потребувала допомоги саме відповідачів і що вона зверталась саме до них за наданням їй допомоги, а ті навмисне ухилялися від надання їй такої допомоги, оскільки належним є доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування, а допустимим є доказ, який має підтверджувати обставини справи саме певними засобами доказування і не може підтверджуватися будь-якими іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що суд вийшов за межі його позовних вимог, зазначивши в резолютивній частині рішення про відмову відповідачу ОСОБА_2 у визнанні позову ОСОБА_1 , проте ОСОБА_2 не зверталася до суду із якимось окремим позовом чи заявою, не впливають на результат розгляду справи за таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідач ОСОБА_2 користуючись наданим їй процесуальним правом на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України), 16 березня 2020 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначила про своє визнання позовних вимог ОСОБА_1 повністю і що вона не заперечує проти їх задоволення (а. с. 46).

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції, розглянувши письмову заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання нею позову повністю, не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, а зазначив про це у рішенні суду.

Таке зазначення у рішенні суду вчинене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, але воно не є тим порушенням, яке призвело до неправильного вирішення справи, що могло би бути підставою для скасування або зміни рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України) та не входить до переліку порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення, визначеного частиною 3 статті 376 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки правильних висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального права та без істотних порушень норм процесуального права, в зв`язку з чим оскаржуване рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. М. Стадник
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2021 року.