Справа № 712/8316/21
Провадження № 2/712/2434/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , у період часу з серпня 2019 року по червень 2021 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем у справі - ОСОБА_2 .

Під час їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає спільно з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні.

З початку липня 2021 року вони з відповідачем не проживають разом, спільне господарство не ведуть.

Їхня спільна донька проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 08.02.2021 року № 8371486, та довідкою про її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації від 25.05.2020 року № 2987161 згідно відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Відповідач останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини.

В даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років і має право на утримання від чоловіка - батька дитини.

Оскільки відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого поставив її та їхню спільну доньку в скрутне матеріальне становище, вона, не маючи більше іншого виходу, змушена звернутися з позовом до суду.

Не зважаючи на існуючі матеріальні труднощі, вона самостійно змушена матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати їхню неповнолітню доньку, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхньої дитини.

Дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Такий рівень вона одна не може забезпечити, проте, відповідач, всупереч таким вимогам національного закону та нормам Конвенції, наразі ухиляється від виконання свого обов`язку утримувати свою дитину, оскільки з часу їхнього окремого з ним проживання участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, і покладені на нього законом як на батька дитини.

За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їхню спільну доньку.

На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати свою неповнолітню доньку.

Оскільки відповідач є працездатною особою, отримує дохід і його стан здоровя дозволяє працювати, інших утриманців (неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків ) в нього е має, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, тому, вважає, що він зможе сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитни та своєї цивільної дружини - матері дитини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років та не працює, в частці від усіх видів його доходу (заробітку), що в свою чергу дає можливість суду згідно ч. 1 ст. 184 СК України визначити розмір аліментів в частці від його доходу (заробітку).

Просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її, ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , користь на утримання її в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення донькою - ОСОБА_3 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що не заперечує і не оспорює свій обов`язок, встановлений ст. 180 СК України, утримувати дитину до повноліття, а лише просить суд врахувати його стан здоров`я та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення нею повноліття, оскільки сплата аліментів у розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно буде обтяжливою для нього, з урахуванням стану його здоров`я.

Ним не оспорюється факт батьківства та визнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своєю дочкою, а також ту обставину, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , однак, з урахуванням стану його здоров`я, він не може сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 до досягнення дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 у тому розмірі, в якому заявлені позовні вимоги, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, однак, він не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідачем скеровано до суду відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , у період часу з серпня 2019 року по червень 2021 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Під час їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає спільно з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач є інвалідом ІІ групи, на утриманні має батьків пенсіонерів.

Посилання відповідача на той факт, що на його утриманні також знаходиться повнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка продовжує навчання, суд не бере до уваги, оскільки відповідач не має аліментних зобов`язань стосовно повнолітньої доньки, будь-яких належних доказів, які б підтверджували матеріальні витрати на утримання повнолітньої доньки відповідачем не надано. Крім того, як було з`ясовано в судовому засіданні повнолітня донька відповідача ОСОБА_4 на даний час одружена.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину, відповідач не має інших аліментних зобов`язань, позов в частині стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, та з урахуванням матеріального стану відповідача, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на утримання дружини, починаючи з 29.07.2021 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач є інвалідом ІІ групи та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 84, 180-183, 184, 191 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2021 року і до досягнення повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на утримання дружини, починаючи з 29.07.2021 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В частині стягнення аліментів в межах одного місяця підлягає до негайного виконання.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Головуючий Романенко В.А.

Повний текст рішення суду виготовлений 19 листопада 2021 року.