ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №592/6191/21

Номер провадження 22-ц/816/1386/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - товариство), мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з товариством, 23.11.2018 позивачка була звільнена з займаної посади. При звільнені з позивачкою не був проведений повний розрахунок.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.04.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ТОВ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11955,98 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 63464,40 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

01.03.2021 ТОВ «СМНВО» перерахувало ОСОБА_1 основну суму заборгованості за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.04.2020 у розмірі 11955,98 грн.

Посилаючись на такі обставини представник позивачки просив стягнути з товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 по 01.03.2021 в розмірі 42185,16 грн., з розрахунку 226 робочих дні по 186,66 грн. середньоденної заробітної плати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2021 позов задоволено: стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 по 01.03.2021 в розмірі 42185,16 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів, а також на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені строки не виплатив позивачу заробітну плату, внаслідок чого перед останнім виникла заборгованість по заробітній платі. Вказана обставина є підставою для стягнення середнього заробітку з 06.04.2020 по 01.03.2021, тобто починаючи з часу ухвалення попереднього рішення суду, яким з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з позивачкою.

яційній скарзі товариство, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з товариства на користь позивачки 3501,37 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відстрочив сплату судового збору та відкрив провадження в даній справі, оскільки у зв`язку з виконанням відповідачем попереднього рішення суду у позивачки були наявні кошти на сплату судового збору і об`єктивних причин для відстрочення сплати судового збору не було.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що судом при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не враховано принципів справедливості, добросовісності та розумності при дотриманні балансу між інтересами працівника та роботодавця, про що зроблено правовий висновок Великою Палатою Верховного у постанові від 26.06.2019 (№761/9584/15-ц).

Відзиву на апеляційну скаргу позивачкою та/або її представником не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повністю, що відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Як встановив суд першої інстанції позивачка ОСОБА_1 перебувала з ТОВ «СМНВО» у трудових відносинах.

У день звільнення позивачці в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що, відповідно до ст. 117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.04.2020 (справа №592/2340/20) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11955,98 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 63464,40 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

01.03.2021 ТОВ «СМНВО» перерахувало ОСОБА_1 основну суму заборгованості за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.04.2020 в розмірі 11955,98 грн.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині виникнення у позивачки права на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки з дня ухвалення попереднього рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку на позивачку поширювались положення ст. 117 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач в своїй апеляційній скарзі не оспорює право позивачки на середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема і за період з 06.04.2020 по 01.03.2021.

Вирішуючи апеляційні вимого товариства щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 р. по 01.03.2021 становить 42185,16 грн з розрахунку 226 робочих дні по 186,66 грн середньоденної заробітної плати, проти якого відповідач фактично не заперечува, так як не надав суду ні відзиву чи заперечення на позов.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості зменшення розміру відшкодування передбаченого ст. 117 КЗпП України, та вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, з огляду на наступне.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За таких обставин, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Судом було встановлено, що ТОВ «СМНВО» мало заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 в розмірі 11955,98 грн, за затримку по виплаті якої рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.04.2020 (справа №592/2340/20) було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 63464,40 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Однак, незважаючи на вищевказане судове рішення ТОВ «СМНВО» погасило вищевказану заборгованість по заробітній платі лише 01.03.2021, у зв`язку з чим, на думку позивачки, у товариства за час затримки розрахунку за період з 06.04.2020 по 01.03.2021 виникла заборгованість середнього заробітку на суму 42185,16 грн, з чим і погодився суд першої інстанції.

У той же час, колегія суддів враховує, що заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 11955,98 грн є майже у чотири рази більшою ніж визначена судом загальна сума середнього заробітку позивачки за період з 06.04.2020 по 01.03.2021 та майже ніж у вісім раз більшою ніж визначена судами загальна сума середнього заробітку позивачки за час затримки її виплати при звільненні (105649,56 грн = 63464,40 грн + 42185,16 грн).

За таких обставин колегія суддів вважає, що обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу співмірності із допущеним ним правопорушенням щодо недоплати позивачу заробітної плати та індексації заробітної плати у розмірі 11955,98 грн за період з 06.04.2020 по 01.03.2021, враховуючи ту обставину, що попереднім судовим рішенням з відповідача уже був стягнутий середній заробіток позивачки у сумі 63464,40 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (105649,56 грн = 63464,40 грн + 42185,16 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості (11955,98 грн), характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача у сумі 12000 грн, що є співмірним із сумою заборгованості по заробітній платі (11955,98 грн). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

Отже, позовні вимоги про стягнення за ст. 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 12000 грн, що відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 24.05.2021 суд першої інстанції відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу позову до ухвалення судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено на 28,45% (12000 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 42185,16 грн (ціна позову)), то за подачу позову з відповідача ТОВ «СМНВО» на користь держави підлягає стягненню 258,33 грн (908 грн ( мінімальний розмір судового збору до оплати при подачі позову) х 28,45% / 100%), а з а з позивачки ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 649,67 грн (908 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті при подачі позову) х 71,55% (100%-28,45%) / 100%).

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів покладає на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій підприємства через несвоєчасність погашення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374-377, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 змінити в частині задоволених вимог та розрахунку судових витрат.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 06.04.2020 по 01.03.2021 в розмірі 12000 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 258,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 649,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко