21.10.2021 Єдиний унікальний номер 205/6214/20
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6214/20
Номер провадження 2/205/558/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтований тим, що 28 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1395, про звернення стягнення на транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, н/з НОМЕР_2 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1241, на праві власності ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив положення ст.88 ЗУ «Про нотаріат», а також те, що у відповідача не виникло право звернення стягнення на заставлене майно відповідно до договору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 28 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованого у реєстрі під №1395 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, тип загальний легковий загальний універсал - В, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1241, на праві власності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , до набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни належним чином завірені копії документів, на підставі яких 28 липня 2020 року здійснено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1395 щодо звернення стягнення на транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, тип загальний легковий загальний універсал - В, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 1241 від 21.03.2019 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

07 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Шахторін Артем Сергійович заперечував проти задоволення позову, вважав позовні вимоги такими, що не відповідають дійсним обставинам, не підтверджуються належними доказами, а умови вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Лозенко В.В. додержано у відповідності з діючим законодавством, тому оспорюваний виконавчий напис не може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, лише з формальних підстав.

Також зазначив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 90 514 грн. 80 коп., що еквівалентно 3 672 доларів США 00 центів, строком повернення до 12 лютого 2021 року. Цього ж дня між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір застави транспортного засобу автомобіля марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, н/з НОМЕР_2 . В зв`язку з порушенням ОСОБА_1 договірних зобов`язань перед ОСОБА_2 , а саме несплатою суми заборгованості згідно з графіком повернення, визначеного п.5 договору позики, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. за вчиненням нотаріальної дії (позасудовий спосіб захисту) доведення до відома боржника про виконання зобов`язань останнього за договором позики. В подальшому у зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором більше ніж півроку 28 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. із заявою про вчинення виконавчого напису, який в подальшому було пред`явлено до виконання.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року підготовче судове засідання по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті об 11 годині 30 хвилин 11 березня 2021 року.

У судові засідання 11 березня 2021 року, 07 травня 2021 року, 10 серпня 2021 року та 21 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник не з`являлись. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Доказів поважності причини неявки до суду не надали.

В силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач не з`явився до суду повторно без поважних причин. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шахторіна А.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково просив надати строк у відповідності до ч. 8 ст.141 ЦПК України для подачі доказів понесених судових витрат.

Від третьої особи: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно із ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до правил ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, доходить таких висновків.

У ході судового розгляду встановлено, що 12 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики №12/02/20-2, відповідно до якого відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 90 514 грн. 80 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення даного договору еквівалентно 3 672 доларів США 00 центів, а позивач зобов`язався їх повернути не пізніше ніж через дванадцять місяців з моменту укладання договору, тобто до 12 лютого 2021 року. Вказаним договором визначено графік повернення позичальником грошових коштів (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 9 зазначеного вище договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долара США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долара США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Згідно з п. 11 вказаного договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від загальної суми позики за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Пунктом 13 договору позики від 12 лютого 2020 року №12/02/20-2 встановлено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань за цим договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення.

Отримання грошових коштів в сумі 90 514 грн. 80 коп. відповідно до договору позики позивачем не заперечувалося та підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 12 лютого 2020 року (а.с.64).

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики №12/02/20-2 між сторонами 12 лютого 2020 року укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. та зареєстрований в реєстрі за №415. Відповідно до умов вказаного договору, предметом застави є рухоме майно автомобіль марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, н/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1241 (а.с.65).

Відповідно до п.п. 1.12.3, 1.12.7 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави відповідно до чинного законодавства України та договору застави; достроково звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання заставодавцем зобов`язань, передбачених договором позики, договором застави та чинним законодавством.

Пунктом 1.16 договору застави визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави при настанні хоча б однієї з наступних обставин: невиконання або неналежне виконання заставодавцем умов договору позики (при несвоєчасному поверненні позики повністю або її частини) або умов договору застави; в інших випадках передбачених законодавством України або договором застави.

Відповідно до абз.2 п.1.16 договору застави, сторони домовились про те, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на вибір заставодержателя, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави.

12 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. накладено заборону відчуження рухомого майна - предмета застави (а.с.92).

Відповідно до п. 16.7 договору позики від 12 лютого 2020 року №12/02/20-2 у випадку невиконання позичальником будь-яких умов цього договору (в тому числі при несвоєчасному поверненні позики або її чергової частини), позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики за цим договором із врахуванням сплати нарахованої неустойки, а в разі невиконання такої вимоги звернути стягнення на предмет застави.

29 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. з заявою щодо повідомлення ОСОБА_3 про порушення ним умов договору позики та вимогу відповідача достроково повернути грошові кошти у сумі 99 327,60 грн. суми боргу, що є еквівалентом 3 672 доларів США, та сплатити 77 475,52 грн. неустойки. Заява зареєстрована приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. в реєстрі за номером 1261 (а.с. 67).

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 1395, яким запропоновано звернути стягнення на майно, передане ОСОБА_1 за договором застави від 12 лютого 2020 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. за реєстровим номером 415, в якості забезпечення зобов`язань за договором позики № 12/02/20-2 від 12 лютого 2020 року, ккладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: на транспортним засіб марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, тип загальний легковий загальний універсал В, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 1241 від 21.03.2019 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ОСОБА_2 в сумі 179 303,12 грн., з яких: сума заборгованості за позикою в розмірі 99 327,60 грн., неустойка в розмірі 77 475,52 грн., додаткові витрати, пов`язані з вчиненням цього виконавчого напису в розмірі 2 500 грн. (а.с.69).

Відповідно до ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, ОСОБА_2 умови договору виконані, грошові кошти ОСОБА_1 надані.

З матеріалів справи вбачається, позивач заборгованість за договором позики не сплачував, чим порушив умови укладеного договору. Відповідач скористався правом, визначеним п. п. 16.7 договору позики від 12 лютого 2020 року №12/02/20-2, та звернувся до ОСОБА_1 через приватного нотаріуса з вимогою про дострокове повернення позики. Позивач вимогу ОСОБА_2 не виконав. У зв`язку з чим відповідач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 1, 2 Глави 12 Порядку виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. документів встановлено, що ОСОБА_2 подав нотаріусу наступні документи, зокрема: заяву про вчинення виконавчого напису, договір позики № 12/02/20-2 від 12 лютого 2020 року, який містить графік повернення позичальником грошових коштів, розписку ОСОБА_1 , договір застави транспортного засобу, заяву до приватного нотаріуса про повідомлення позивача про дострокове повернення позики (а.с.81-87).

Отже, спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі документів, наданих відповідачем відповідно до чинного законодавства.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданих стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження відсутності заборгованості на момент звернення відповідача із заявою про вчинення виконавчого напису, повернення позики чи її частини, а також позивачем не надано розрахунків, які б свідчили або надавали суду можливість вважати, що заборгованість встановлена у виконавчому написі є спірною.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 в справі №305/2082/14-ц зазначено, що оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за договором позики на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів.

Відповідно до положень ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають через недоведеність.

Судові витрати розподіляються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням заяви представника відповідача про надання п`ятиденного строку після ухвалення рішення для подання доказів понесених судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Питання про їх вирішення буде розглянуте шляхом ухвалення додаткового рішення, при своєчасному наданні зазначених доказів. Суд роз`яснює, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.15, 16, 18, ЦК України, ст.ст.39,50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 28 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованого у реєстрі під №1395 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель C270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, тип загальний легковий загальний універсал - В, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 1241 на праві власності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покласти на нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко