Справа № 127/6928/20
15 листопада 2021 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.
при секретарі Жигаровій Д.О.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу двигуна 6G72 від автомобіля Mitsubishi Pajero, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок шахрайських дій, шляхом обману 28.02.2020 р. через онлайн-платформу ОЛХ йому було продано непрацюючий двигун від автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який також не відповідав вказаній комплектації та заявленим характеристикам. А на вимогу про розірвання договору купівлі-продажу продавцем ОСОБА_2 було відмовлено. Вказує, що 01.02.2020 р. між ним та ОСОБА_2 , продавцем двигуна до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який знаходився у м. Ковель, було розпочато перемовини щодо придбання двигуна та умов його отримання. Продавець гарантував відмінну роботу двигуна, зазначив про сплату задатку у розмірі 3500 грн. за відправку. Проте, на вимогу надати розписку з гарантією роботи, одразу відмовив у продажу. 19.02.2020 р. позивач знову звернувся до цього продавця, але через «Вайбер». Попросив надати фото двигуна, який продається та вказав, що вони раніше спілкувались щодо продажу. Продавець об 11-07 год. зазначив про сплату задатку та доставку мотору. Але після того, як він надіслав скриншот, що спілкувався з ним 01.02.2020 р., вже об 12-46 год. повідомив, що точно не продасть, бо нагадав, що він-покупець просив розписку та гарантію. Проте, після цього продавець надсилає фото банківської картки для переказу задатку. Надалі позивач та відповідач домовилися про купівлю двигуна за 700 (сімсот) доларів США по курсу гривні. Двигун вже був знятий та готовий до відправки. Тобто, 19.02.2020 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про купівлю-продаж двигуна 6G72 до автомобіля Mitsubishi Pajero. Продавцю ОСОБА_2 одразу було переведено на банківський рахунок 1200 грн. Умовами договору після сплати задатку передбачалось через платформу Нова Пошта відправлення робочого контрактного двигуна та сплату коштів по отриманню. Надалі продавець написав у «Вайбер», що «відправить двигун завтра». Проте ОСОБА_2 не виходив на зв`язок і двигун не відправляв. Після того писав, що не встигає, пропонує повернути кошти та дати номер картки. Коли позивач повідомив, що надасть номер картки, то він пообіцяв відправити у вівторок - 100%. Двигун було відправлено 25.02.2020 р. У підсумку позивач вказує, що отримав мотор лише 28.02.2020 р. Зазначає, що двигун відрізнявся комплектацією від надісланих ОСОБА_2 фото, при тому, що був договір комплектації лише без навісного обладнання. Проте позивач згодився на запевнення у тому, що двигун працював належно, гарантовано його якість роботи. У зв`язку із неможливістю перевірити роботу двигуна при отриманні, з продавцем було домовлено про два тижні на встановлення і перевірку його роботи. Після того, як позивач забрав двигун з Нової Пошти, ОСОБА_2 , того ж дня зателефонував та зазначив, що в двигуні треба перевірити тиск масла, що одразу викликало певні підозри. Після встановлення навісного обладнання, нагнітання масла, виявилось, що тиск масла відсутній, навіть після додаткового прокачування вакуумним обладнанням. Вказує, що він повідомив про це ОСОБА_2 , на що той спочатку пропонував докачку масла, перевірку клапану, заміну масляного насосу. Проте надалі, при спробі перевірити клапан масляного насосу, виявилось, що він напевно не з цього насосу, що двигун вже ремонтний, зібраний з різних некомплектних деталей, за умов використання яких двигун працювати не міг. У подальшому ОСОБА_2 став пропонувати кошти за заміну і ремонт. Також, пояснює, що коли він звернувся до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу згідно законодавства та зазначив обставини, відповыдач відповів відмовою. Заявив, що ні коштів не поверне, ні витрати відшкодовувати не буде. Вказує, що ОСОБА_2 відправив йому неробочий двигун. При цьому позивачем було сплачено задаток, за двигун, за його транспортування, за встановлення, за діагностику. На звернення позивача, щодо його незаконних дій та вимог він відповів погрозами поговорити по іншому, а надалі зазначив: «Карочє подавай на суд», надавши свої дані. Двигун від автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72) до відправлення був не контрактним, а ремонтним та неробочим, про що було добре відомо продавцю ОСОБА_2 . Можливо ним відправлено взагалі не той мотор, фото якого він надсилав позивачу, якщо він по 8-10 їх продає. При цьому він усіляко пропонував відремонтувати двигун, пропонував гроші, що вже є фактом відправки в неробочому стані. Далі ОСОБА_2 вказував на засідання клапану насосу. Хоча жоден офіційний дилер WAG GMBH не вказує про виникнення таких проблем, немає про це мови і на форумах Mitsubishi. Окрім того, технічно, засідання клапану навпаки утримує тиск у двигуні, а його відкриття зменшує зайвий тиск. Конструктивно клапан є болтом з пружиною, яка прижимає шарик у дюзі контролю тиску, і якщо він засів, то тиск навпаки утримується, про що ОСОБА_2 було напевно не відомо. Вказує, що дані факти вказують на шахрайство ОСОБА_2 , обман щодо характеристик та якостей, спроби умовити залишити неробочий двигун.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куций Р.А. в судове засідання подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Справу просить розглянути за наявними матеріалами справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а саме зворотним поштовим повідомленням із відміткою про причини повернення «За закінченням терміну зберігання». Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву в запропонований судом строк відповідачем не подано.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши позицію сторін, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
За ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 01.02.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , продавцем двигуна до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який знаходився у м.Ковель, було розпочато перемовини щодо придбання двигуна та умов його отримання.
Продавець гарантував відмінну роботу двигуна, зазначив про сплату задатку у розмірі 3500 грн. за відправку, проте, на вимогу надати розписку з гарантією роботи, одразу відмовив у продажу.
19.02.2020 р. ОСОБА_1 знову звернувся до цього продавця, але через «Вайбер». Попросив надати фото двигуна, який продається та вказав, що вони раніше спілкувались щодо продажу. Продавець об 11-07 год. зазначив про необхідність сплати задатку та доставку мотору. Але після того, як ОСОБА_1 надіслав скриншот, що спілкувався з ним 01.02.2020 р., вже об 12-46 год. відповідач повідомив, що точно не продасть мотор, бо нагадав, що позивач просив розписку та гарантію (а.с.5-25).
В подальшому, 19.02.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про купівлю-продаж двигуна 6G72 до автомобіля Mitsubishi Pajero. Продавцю ОСОБА_2 одразу було переведено на банківський рахунок 1200 грн. (а.с.8), фото. Двигун ОСОБА_2 було відправлено 25.02.2020 року (а.с.11).
По отриманню товару ОСОБА_1 було сплачено кошти за товар та послуги перевезення (а.с.23).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів", який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно зі статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із таких засобів захисту є суд.
Статтею 3 ЦК України передбачено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу.
Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України "Про захист прав споживачів".
Частиною 1 ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 675 ЦК України, товар, який продавець зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Кожна сторона при укладенні договору купівлі-продажу несе певний ризик настання негативних наслідків, які випливають з прав та обов`язків сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.
Порядок повернення сплачених за товар, що використовувався та на думку споживача має певний недолік, грошових коштів та обміну товару не належної якості на аналогічний товар належної якості регламентується та чітко встановлений ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".
Так, згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", належна якість товару, роботи або послуги - це властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору зі споживачем.
Товарний вигляд товару - це зовнішній стан товару, який відповідає вимогам нормативних документів щодо реалізації у сфері обігу.
Відповідно до статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.
Пунктом 12 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Пунктом 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
У Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі N 661/67/16-ц, провадження N 61-2464св18, викладено правову позицію, що тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів шляхом надання належних та допустимих доказів (зокрема, і шляхом надання експертного висновку) тієї обставини, що придбаний ним двигун до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), має істотний недолік, який відповідає вищенаведеним критеріям, і є підставою для розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Таким чином, доводи позивача про істотність недоліку придбаного товару є безпідставними, оскільки не відповідають положенням п. 12 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" та правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі N 661/67/16-ц (провадження N 61-2464св18), відповідно до яких тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів.
З матеріалів справи вбачається, що товар після придбання постійно знаходився у позивача, встановлювався для перевірки у транспортний засіб, а відтак він не був позбавлений можливості надати суду докази того, що товар ним використовувався відповідно до інструкції про експлуатацію, а також те, що несправність придбаного ним товару виникла не внаслідок неправильної експлуатації чи його встановлення, а вже був придбаний несправним у відповідача.
Таким чином, фактичні обставини справи не свідчать, що спір виник у зв`язку із придбанням неякісного товару, тому підстав для застосування положень ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" суд також не вбачає.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах.
Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі N 215/46/16-ц (провадження N 61-6275св18).
По даній справі встановлено, що недоліки, які виникли у позивача у придбаному ним двигуні полягали у наявності чи відсутності всіх елементів, запчастин. Належних і допустимих доказів того, що недоліки товару виникли до передачі його покупцеві позивачем також не надано.
Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги про розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених за товар задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи повну відмову у задоволенні позовних вимог позивача та той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 203,215, 216,244,245,640,392,387, 655 ЦК України, ст.ст. 4,19,76,81,133,137,141,200, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу двигуна 6G72 від автомобіля Mitsubishi Pajero, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Ганкіна