КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Усатова І.А.
Єдиний унікальний номер справи № 760/8052/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар - Сакалош Б.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим , що 06 червня 2015 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою ОСОБА_1 . Від шлюбу народилась дитина - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На сьогоднішній день позивач і ОСОБА_1 проживають окремо . ОСОБА_1 звернулася 20 квітня 2017 року до Подільського районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу.

Дитина проживає разом зі матір`ю і бабусею за адресою: АДРЕСА_1 .

Між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 існують суперечки щодо визначення способу участі батька у вихованні спільної дитини. ОСОБА_1 вважає, що батько не має права бачити дитину , спілкуватися з нею, посилаючись не поведінку позивача , яку вважає протиправною.

Мати дитини та її бабуся (відповідачки) у справі, нехтуючи положеннями Сімейного Кодексу України , правами дитини та одного з батьків дитини, створюють позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Відповідачки уникають зустрічей із позивачем, забороняють йому доступ до квартири, не відчиняють двері, коли він приходить на побачення з дитиною.

Намагання побачитися з дочкою протягом 2017 - 2018 року не дали позитивного результату .

Позивач намагався вирішити питання із відповідачкою ОСОБА_1 , мирним шляхом , натомість ОСОБА_1 не виявила бажання врегулювати дане питання . Позивач направив відповідачці письмову пропозицію щодо врегулювання взаємовідносин ,яка залишалися без відповіді.

Звертався позивач і до служби у справах дітей стосовно перешкод у спілкуванні з дитиною, нащо йому роз`яснили його право на звернення до суду .

На думку позивача, вчинення відповідачками перешкод щодо побачень та спілкування батька з дитиною, є порушенням права та законних інтересів як ОСОБА_2 так і ОСОБА_5 , які гарантовані Конституцією України , та іншими Законами України .

Враховуючи вищевикладене, та звертаючи увагу на докази додані до позовної заяви, позивач ОСОБА_2 вважає,що своїми діями мати та бабуся дитини систематично чинять перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не дають можливості батьку дитини брати участь у її вихованні, не виконують розпорядження органу опіки та піклування, відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

Позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог( подані 18 червня 2018 року т.2 а.с. 98 -102) ) просив -

- зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди у спілкуванні та у вихованні доньки ОСОБА_5 ,

Визначити способи участі батька у вихованні доньки ОСОБА_5 встановивши такий графік побачення з дитиною :

- щотижня у вівторок з 16.00 до 20.00 години за місцем проживання ОСОБА_2 без присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,

- щотижня у четвер з 16 .00 до 20.00 години за місцем проживання ОСОБА_2 без присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,

- щотижня з 09.00 години ранку суботи до 10.00 години ранку неділі за місцем проживання ОСОБА_2 без присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,

- один місяць влітку , під час літніх канікул без присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення дитини ,

- два тижні взимку , під час зимових канікул без присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення дитини ,

- ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року приймати участь у святкуванні днів народження дочки ,

- зобов`язати ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 письмово повідомляти ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини до досягнення нею повноліття.

До Солом`янського районного суду міста Києва 12 вересня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки. Відповідачка вважає, що позивач не мав законного доступу до спілкування з дитиною, адже його дії щодо нанесення тілесних ушкоджень та створення конфліктних ситуацій з відповідачкою призводили також до порушення прав та інтересів дитини. Численні конфлікти та завдання тілесних ушкоджень та умисне псування майна відповідачка підтверджує зазначенням кримінальних справ та відповідних заяв до поліції.

Крім того вказує на неможливість позивача застосовувати до правовідносин між сторонами положення ст. 159 СК України, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст.ст, 5, 9 Конвенцію про захист з прав людини та ст.ст. 1, 11, 12, 15, ЗУ «Про охорону дитинства», адже батько вчиняв протиправні дії проти своєї дитини.

У відзиві відповідачка також зазначає, що дії позивача негативно впливають на емоційний стан дитини. Задля дотримання інтересів дитини було проведено дослідження судового експерта психолога для виявлення спеціалістом психологічного стану дитини та дослідження безпечності запропонованого позивачем графіку спілкування з дитиною. За висновком судового експерта, у дитини спостерігаються виражені тривожні емоційні прояви та негативістичні реакції на спілкування з батьком, тому в інтересах дитини доцільним буде тимчасове припинення спілкування батька з дитиною строком на 9 місяців.

Відповідачка визнала позов частково.

ОСОБА_1 просить частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_2 , встановити наступний спосіб участі батька у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , а саме:

- терміном на 9 місяців припинити зустрічі ОСОБА_4 з батьком ,

- починаючи із 10 місяця для встаовленнчя адаптаційного періоду протягом трьох місяців встановити початок зустрічей батька з Дочкою триалоістю 30 хв з поступовим збільшенням тривалості зустрічей з обов`язковою присутністю матері та представника Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації у 1,3 суботу місяця та 2,4 неділю тижня,

- а саме:

Перший місяць зустрічі тривалістю 30 хвилин з 10:00 год. до 10.30 год.

Другий місяць - зустрічі тривалістю 60 хвилин з 10:00 год. до 11.00 год.

Третій місяць - зустрічі тривалістю 90 хвилин з 10:00 год. до 11.30 год.,

-з листопада 2019 року спілкування батька з дочкою в 1, 111 суботу місяця та II, IVнеділю місяця з 10:00 до 12:30 год., з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері, а також 1 годину в день народження дитини з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері. В іншій частині просила в пощові відмовити .

У відповіді на відзив, ОСОБА_2 зазначає, що заперечення проти позову є необґрунтованими, зазначені обставини не відповідають дійсності, а сам відзив та додатки до нього надано з порушенням процесуальних строків. Твердження, вказані у відзиві, позивач вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності. У відповіді також заперечується проти неможливості позивача застосовувати до правовідносин між сторонами положення ст. 159 СК України, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст.ст, 5, 9 Конвенцію про захист з прав людини та ст.ст. 1, 11, 12, 15, ЗУ «Про охорону дитинства», адже вважає, що його дії не мали протиправного характеру. Також стверджується, що відповідачка намагається ввести суд в оману щодо жадібності батька відносно своєї дитини.

На адресу суду 26 вересня 2018 рку надійшло клопотання від ОСОБА_2 про об`єднання в одне провадження справ № 760/7560/18 та № 760/8052/18. Клопотання про об`єднання було обґрунтоване тим, що справи подані до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, основними позовними вимогами, стосуються спілкування позивачів з однією і тією ж дитиною. Крім того, позови обґрунтовані одними й тими ж обставинами.

Ухвалою суду від 24жовтня 2018 року в задоволенні клопотання про об`єднання справ № 760/7560/18 та № 760/8052/18 було відмовлено.

До Солом`янського районного суду міста Києва 04 жовтня 2019 року надійшло заперечення щодо відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_2 . У запереченні ОСОБА_1 заперечує проти ненадання належних доказів на доведення вказаних обставин та вказує на кримінальне провадження № 0001568 від 12 лютого 2016 року , копія протоколу перегляду відеозапису, складеного 30 березня 2017 року в кримінальному провадженні №0001727, заяву до Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві № 3-7450 від 19грудня 2017 року ,та інші докази,тим самим підтверджує протиправність дій позивача. Також відповідачка заперечує проти перешкоджання у спілкуванні позивача з донькою, зазначаючи, що робила спроби домовитись з позивачем про забезпечення спокійного спілкування з дитиною. Вказується, що встановлення спілкування позивача з дитиною за його місцем проживання не відповідає інтересам дитини, адже фактичне місце проживання позивача не встановлено.

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, відповідачка зазначає, що заява про збільшення позовних вимог є безпідставною та необґрунтованою, крім того подана в порушення ст. 49 ЦПК України, а тому не може бути прийнята до розгляду.

У доповненнях до відзиву від 07 вересня 2019 року відпоідачк зазначила , що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 04 серпня 2020 року заборгованість станом на 03 вересня 2020року становила 19 800 грн. Зазначено про учинення сварок при зустрічах з дитиною, що може негативно впливати на її емоційний стан та вказано, що такі дії можуть свідчити, що позивач не бажає вчиняти жодних дій направлених на надання допомоги дитині після завданої ним психологічної шкоди. Також у заяві зазначено про зміну розпорядку дня дитини,який слід врахувати при встановленні графіку побачень з батьком.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково .

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень у присутності матері ОСОБА_1 -

- у будні дні , щотижня у вівторок в період із 17.00 до 19.00 години з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних , виховних та спортивних закладів ,

- у вихідні дні , кожної суботи в період із 11.00 до 15.00 години з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних , виховних та спортивних закладів ,

В іншій частині позову відмовлено .

У задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати , ухвалити рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 .

Та встановити способи участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_5 з моменту винесення рішення :

- строком на 9 місяців припинити зустрічі ОСОБА_5 із батьком ,

- починаючи із 10 місяця для встановлення адаптаційного періоду протягом трьох місяців, встановити початок зустрічей ОСОБА_2 з дочкою один раз на місяць тривалістю 10 хвилин з поступовим збільшенням тривалості зустрічей з обов`язковою присутністю матері та представника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування , у світлу пору доби один раз на місяць у другу неділю місяця , таким чином :

- перший місяць - зустрічі тривалістю 10 хвилин з 10.00 до 10.10 години ,

- другий місяць - зустрічі тривалістю 20 хвилин з 10.00 до 10.20 години ,

- третій місяць - зустрічі тривалістю 30 хвилин з 10.00 до 10.30 години ,

- Четвертий місяць - зустрічі тривалістю 60 хвилин з 10.00 до 11.00 години.

- З п`ятого місяця може бути здійснено спілкування у другу неділю місяця з 10.00 до 12.00 , з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері , а також одну годину в день народження дитини з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 02 вересня 2021 року, 19 жовтня 2021 року , 09 листопада 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Черевок С.А. був присутній під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

До апеляційного суду 09 листопада 2021 року надійшло клопотання від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Мозолевської В.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката у іншій справі в Ірпінському міському суду Київської області. Разом з тим , будь-яких доказів з цього приводу адвокат Мозолевська В.В. суду не надала . Натомість про день та час розгляду на 09 листопада 2021 року всі сторони були повідомлені завчасно , з узгодженням дати розгляду справи ( т.3, ас. 207) . Колегія суддів вважає ,що неявка осіб, які приймають участь у справі у судове засідання сприяє затягуванню розгляду справи, наслідком чого є порушення розумних строків розгляду справи , визначених ЦПК України , а тому вважати поважними причини неявки, належним чином повідомлених учасників справи , у судове засідання у суду відсутні .

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 06 червня 2015 року. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року шлюб між сторонамибуло розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, тобто з ОСОБА_1 .

Як встановлено судом між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Як зазначено у висновку №108-19503 органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2018 року, визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , 2015 року народження , а саме, щотижня у вівторок з 17.00 до 18.00, кожної суботи місяця з 10.00 до 12.00.

Відповідачка ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову зазначає, що агресивна поведінка позивача відносно неї, а саме: побиття, скандали, що вчиняв позивач, свідком яких була і малолітня дитина, унеможливлює побачення її з батьком, оскільки дитина боїться батька. Крім того, вказала, що навіть і при задоволенні позовних вимог, найкращим для малолітньої дитини буде спілкування з батьком в присутності матері.

Також просить не визначати дні та години побачень батька з дитиною протягом понеділка - п`ятниці, оскільки дитина відвідує садочок та гуртки, а вона працює до шостої години дня.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ст. 76-81 ЦПК України , відповідачка не надала належних та беззаперечних доказів того, що позивач, який є батьком дитини, несе загрозу та його подальше спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_4 ,суперечило б інтересам останньої.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем застосовувалось фізичне або психологічне насильство, недопустимі методи виховання відносно малолітньої Дочки . Більше того, у матеріалах справи відсутні докази насильства щодо матері дитини , позивачем , в присутності дочки ОСОБА_4 .

Висновок суду першої інстанці, що дитина може скласти негативний образ батька зі слів матері і баби, відповідає наявним матеріалам у справі .

Намагання позивача ОСОБА_2 спілкуватися з дочкою є цілком логічним , оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Суд , з огляду на надані сторонами докази , правильно дійшов висновку ,що між сторонами існує давня конфліктна ситуація щодо питань виховання дитини .

Так, в матеріалах справи містяться численні звернення та заяви сторін до правоохоронних органів з приводу протиправних дій сторін відносно один одного.

Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року (справі №760/8565/18) накладено наОСОБА_2 штраф у розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019року .

Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідності, а кримінальне провадження відносно нього, внесене до ЄРДР 17 лютого 2017 року за №0001727 - закрито.

З огляду на вказане , висновок суду першої інстанції , що відсутні беззаперечні докази ,що батько несе загрозу малолітній дитини , і що між сторонами існує конфлікт , який не намагаються вирішити , а лише поглиблюють його , при цьому епіцентром конфлікту намгаються зробити дитину , є цілком обгрунтованим .

При цьому суд взяв до уваги і висновок лікаря психолога від 31 серпня 2020року щодо пацієнтки ОСОБА_5 , в якому зазначено, що дівчинка тривожно реагує на стресову ситуацію, та рекомендовано:

- при вирішенні питань про спілкування родичів з дитиною насамперед враховувати психологічне здоров`я дитини та її бажання, уникати надмірного тиску на дитину, різких висловлювань при ній, обговорення стосунків між дорослими, примусу, погроз. Надати дитині можливість поступово адаптуватись до спілкування, бажано проводити в цей період спілкування в присутності мами та спеціаліста (психолога, психотерапевта);

- поступово налагоджувати контакт з батьком та іншими родичами, починаючи з 10-15 хвилин на день, поступово збільшуючи час по мірі стабілізації емоційного стану дитини.

- бажано розділити спілкування з батьком, бабусею та братом окремо для того, щоб дитина могла поступово звикати до кожного з родичів, не мала емоційного перезбудження, не переживала надмірної тривожності. З часом можна буде відвідувати дитину сумісно;

- спілкуватись з дитиною максимально доброзичливо, не акцентувати на конфліктній ситуації;

- рекомендовано сеанси сімейної психотерапії для дівчинки та батьків.

При вирішенні спору суд першої інстанції керувався як положеннями національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, так і відповідними нормами міжнародного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 Сімейного Кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, відповідно до положень ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно п.1 ч.2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Так, в ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до ст.4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняється будь-які види експлуатації батькам своєї дитини . Забороняється фізичне покарання дитини батьками,а також застосування інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст.159 Сімейного Кодексу України , якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як встановлено з наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, сторони в добровільному порядку досягти згоди щодо участі батька в спілкуванні і вихованні дочки ОСОБА_4 , досягти не можуть.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідачка частково визнавши позов ОСОБА_2 , просила визначити інший порядок участі батька у спілкуванні з дитиною, ніж той ,що просив позивач , натомість зустрічного позову не подавала, будь - яких питань щодо захисту своїх прав у спілкуванні з дитиною не порушувала . Вимоги

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції , з урахуванням того , що відповідачка ОСОБА_1 не заперечує проти спілкування батька з дитиною, а лише не погоджується із порядком участі батька у спілкуванні з дитиною, а також відсутність жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, або перешкоджали б нормальному розвитку дитини, а тому виходячи із найкращих інтересів дитини , віку дитини, стану здоров`я дитини, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання щодо встановлення регламенту зустрічей з позивачем, суд враховував ту обставину, що дитина тривалий час знаходиться у розлуці з позивачем та відповідно у дитини відсутня прихильність та емоційний зв`язок довірчі стосунки з батьком .

У той же час, дитина фізично та емоційно прихильна до матері, а тому навіть незначне розлучення дитини з матір`ю не буде сприяти якнайкращим інтересам дитини.

За вказаних вище обставин, зустрічі у визначений судом час позивача з малолітньою дочкою мають відбуватися нетривалий час, з метою встановлення та налагодження довірчих стосунків та у присутності матері дитини.

Разом з тим , судом встановлено , що батько прагне спілкуватися з дочкою , підтримувати родинні стосунки, а також приймати участь у її вихованні.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 ,, суд правильно вважав , і колегія суддів погоджується з таким висновком , що зобов`язання мати усунити перешкоди у користуванні батька з дитиною, та визначення регламенту зустрічі з малолітньою дочкою ОСОБА_4 не суперечать інтересам дитини, виходячи з її віку, фізичного та морального розвитку та суд вірно визначив спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4 наступним чином:

шляхом встановлення побачень у присутності матері ОСОБА_1

у будні дні, щотижня у вівторок в період з 17:00 до 19:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів;

у вихідні дні, кожної суботи в період з 11:00 до 15:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які є тотожними запереченням на позовну заяву, не є тим способом захисту про визначення порядку участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні із малолітньою дитиною, оскільки захист порушеного права особи за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, враховуючи ,що право самої ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною не оспорюється доказів, що вона потребує захисту ОСОБА_1 суду не надала.

Крім того, суд роз`яснив сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що відсутні правові підстави для їх задоволення.

Перевіряючи рішення суду в межах вимог заявлених у суді першої інстанції , та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а вразі проголошення вступної та резолютивної частини с удового рішення з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді