Номер провадження: 22-ц/813/8190/21
Номер справи місцевого суду: 946/8989/19
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 946/8989/19

Номер провадження: 22-ц/813/8190/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Адамова А.С. о 17 годині 09 хвилин15 березня 2021 року, повний текст рішення складений 22.03.2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь інфляційні втрати у розмірі 337 856 грн. 20 коп., судовий збір у сумі 3 378,56 грн., витрати на за правову допомогу в розмірі 3 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 12.06.2013 р. між нею та відповідачкою було укладено договір позики зі строком повернення - 31.12.2013 р. на суму 20 000 доларів США, що в еквіваленті становить 162 000 грн. під 3% щомісячних. Протягом 2014-2016 р.р. відповідачка повертала відсотки, які були узгоджені договором. Після 2016 р. відповідачка припинила будь які виплати, у зв`язку з чим, вона звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь заборгованості за договором позики.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики 980 048,48 грн., з яких: - 542 623,25 грн. сума позики; - 437 425,23 грн. відсотки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) було змінено та з відповідачки було стягнуто 222 127,70 грн., у зв`язку з тим, що відсотки були зараховані тільки за період з 12.06.2013 р. по 31.12.2013 р., а виплачені відсотки протягом 2014-2016 р.р. були зараховані не як відсотки за позикою, а як суму займу.

Таким чином, вона вважає, що з 2013 р. по теперішній час відповідачка користувалася її грошима у розмірі 222 127,70 грн..

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) знаходиться на примусовому виконанні в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідачка ніяких сум їй не виплатила. Від виконання рішення суду ухиляється. У зв`язку з чим, за її заявою порушено кримінальне провадження №0001220 від 17.06.2019 за ч. 1 ст. 382 КК України. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2019 (справа №500/6143/16-ц) тимчасово заборонено ОСОБА_2 виїжджати за межі України до виконання нею зобов`язань за виконавчим листом №500/6143/16-ц про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 суми заборгованості за договором позики в розмірі 222 127,70 грн.

Відповідачка фактично з 31.12.2013 р. по теперішній час користується її грошима в сумі 222 127, 70 грн.. Позивачкою розраховано суму інфляції за період з 01.01.2014 р. по 01.12.2019 р., виходячи із індексу інфляції за минулі роки, що склало 337 856,50 грн. за формулою 1,249 х 1,433х1,124 х 1,137 х 1,098 х 1,004 = 2,521 х 222 127,70 грн. (а. с. 2 - 4).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 посилається на те, що згідно з позицією Верховного Суду України, яку було висловлено у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 р., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Відповідно до договору позики від 12.06.2013 р. згідно п.1 ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла в позику - 20 000 доларів США, тобто предметом договору позики є - долари США. В позовній заяві ОСОБА_1 вимагала стягнення боргу в доларах США, апеляційний суд Одеської області стягнув з ОСОБА_3 борг в доларах США, а саме 8 230 доларів США в еквіваленті.

В постанові Одеського апеляційного суду від 26.02.2018 р. по справі №500/6143/16-ц зроблено висновок, що у договорі позики сторони чітко зазначили, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 20 000 доларів США, а борг ОСОБА_2 складає 8 230 доларів США.

Згідно постанови Одеського апеляційного суду №500/6143/16-ц від 16.02.2019р., з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США. Курс долара США згідно курсу НБУ на 31.12.2013 р. (дата повернення позики) складав 7,993 грн., а сума боргу згідно рішення Одеського апеляційного суду по курсу повинна скласти 65 782,39 грн.. Курс долара США згідно курсу НБУ на 31.12.2013 р. (дата прийняття судового рішення) складав - 26,9907 грн..

Враховуючи, що борг ОСОБА_2 визначений в доларах США, то Одеський апеляційний суд борг визначив в гривневому еквіваленті. ОСОБА_1 по справі №500/6143/16-ц отримала виконавчий документ, в якому зафіксовано стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США. При зміні курсу долара США до гривні ОСОБА_1 має право звернутися до державного виконавця з пропозицією стягнути борг в доларах США (а. с. 48 - 49).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що грошове зобов`язання між сторонами про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США, визначене за рішенням Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 саме у доларах США. Тому, застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК України суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № № 6-771цс15.

У разі ухвалення Одеським апеляційним судом від 26.02.2019 постанови про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 р., не вважається належним виконанням судового рішення (а. с. 80 - 82 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що 26.02.2019 р. постановою Одеського апеляційного суду (провадження 22-ц/813/1780/19) рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 р. по справі № 500/6143/16-ц було змінено. З відповідачки ОСОБА_4 було стягнуто - 222 127,70 грн., у зв`язку із зарахуванням відсотків тільки за період з 12.06.2013 р. по 31.12.2013 р., а відсотки виплачені протягом 2014-2016 р.р. були зараховані не як відсотки за позикою, а як суму займу.

У постанові Одеського апеляційного суду також зазначено, що стягнення суми за договором позики та валютою виконання зобов`язання має відбуватися саме в Національній валюті України - гривнях.

08.02.2018 р. державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження № 55750412 з примусового виконання виконавчого листа Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/6143/16-ц від 17.01.2018 р. про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики у розмірі - 222 127,70 грн..

05.06.2019 р. державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду із поданням про тимчасове обмеження відповідачки ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України внаслідок невиконання нею судового рішення, що набрало чинності. За змістом подання державного виконавця та змісту судового рішення також випливає виконання судового рішення (стягнення заборгованості за договором позики) саме в Національній валюті України -гривнях.

Таким чином, у правовідносинах з укладання та виконання грошового зобов`язання, у правовідносинах з виконання судового рішення, у деліктних правовідносинах, пов`язаних з невиконанням стороною судового рішення, яке набрало чинності, слід зазначити, що валютою виконання зобов`язання, учасником якого є ОСОБА_1 (кредитор) та ОСОБА_2 (боржник) є саме Національна валюта України - гривня.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати згідно розрахунку, наведеного ОСОБА_1 ..

Отже, суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин щодо стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення приписів частини другої ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення (а. с. 84 - 87).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

11 травня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею-доповідачем було обрано суддю Артеменко І.А..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 92 - 93).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 26.05.2021 року» (а. с. 97).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 є повідомленою про розгляд справи в апеляційному суді.

Відповідно до рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 14.06.2021 року суддя Артеменко І.А. змінив спеціалізацію.

На підставі цього, керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Матеріали цивільної справи передано до канцелярії Одеського апеляційного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2021 року визначено склад колегії суддів: - головуючий суддя Заїкін А.П.; - судді Громік Р.Д., Драгомерецький М.М..

У зв`язку з перебуванням у відпустці, суддів Драгомерецького М.М. та Громік Р.Д., на підставі п. 3.8. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 р. (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 року визначено склад учасників колегії - судді Дришлюк А.І., Цюра Т.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2021 року дану справу було прийнято до провадження судді-доповідача Заїкіна А.П. (а. с. 105).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (337 856,23 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

12.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 20 000 доларів США, з кінцевою датою повернення - 31.12.2013 р., під 3% щомісячно.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 р. (справа №500/6143/16-ц) з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики 980 048,48 грн., з яких: - 542 623,25 грн. сума позики; - 437 425,23 грн. відсотки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) було змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США.

Між сторонами виникли правовідносини відшкодування інфляційних втрат.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У справі, яка переглядається, грошове зобов`язання виникло на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 р. у справі №500/6143/16-ц, яким стягнуто заборгованість за позикою саме у гривні.

Виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого на підставі вказаного судового рішення, відкрито та здійснюється зі стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики у розмірі - 222 127,70 грн.. Тобто, валютою виконання зобов`язання згідно вищевказаної постанови апеляційного суду є гривня.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.03.2021 р. по справі № 695/1478/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин щодо стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц.

Колегією суддів встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) було змінено та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США.

Також з матеріалів справи вбачається, що 08.02.2018 р. державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження № 55750412 з примусового виконання виконавчого листа Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/6143/16-ц від 17.01.2018 р. про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики у національній валюті - гривні.

Частина 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За наведеним положенням виконання зобов`язання боржником залежить від дій кредитора, які останній повинен був вчинити і від нього залежить виконання боржником зобов`язання.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, є неправильним, оскільки в ньому не враховано періодичні сплати основної суми боргу, а індексацію грошових коштів визначено виходячи із того, що погашення боргу не відбувалося взагалі.

У позивачки виникло право на нарахування інфляційних втрат на суму з дня відкриття виконавчого провадження, тобто з 08.02.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики 980 048,48 грн.. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 р. рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 р. змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 222 127,70 грн., що еквівалентно 8 230 доларів США. У вказаній постанові апеляційного суду вказано, що із загальної суми заборгованості за позикою у розмірі 23 980 доларів США було повернуто 15 750 доларів США. Разом з тим, з вказаних судових рішень не можна встановити коли саме відбувалося погашення боргу, в яких розмірах. Не вбачається це і з позову. Тому, неможливо розрахувати інфляційні втрати станом на 26.02.2019 р. дату ухвалення постанови апеляційним судом.

Таким чином, з наявних у справі, наданих позивачкою доказів, колегія суддів приходить до висновку про можливість здійснити нарахування інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 222 127,70 грн. з наступного дня після набрання законної сили постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року, тобто - з 27.02.2019 р. і до - 01.12.2019 року (на вказану дату посилається позивачка у заяві від 19.12.2019 р., а. с. 28).

Сума боргу згідно постанови суду апеляційної інстанції складає 222 127,70 грн..

Розрахунок здійснюється за період - з 27.02.2019 р. по 01.12.2019 р..

Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою:

Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період; Збитки від інфляції = (Сума боргу х Індекс інфляції) : 100%) - Сума боргу.

Розрахунок інфляційних збитків:

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Березень 2019 Листопад 2019100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1102.72222 127.00228 168.856 041.85
Всього: 6 041.85

Інфляційні втрати за вказаний період складає - 6 041,85 грн..

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, колегія суддів відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що, виходячи з обставин справи, такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

14.11.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Рубцовим Валерієм Григоровичем була укладена угода №504 про надання правової допомоги.

Відповідно до розрахунку гонорару, згідно умов угоди, розмір гонорару складає 3 073,60 гривень.

Відповідно до квитанції №114 від 17.12.2019 року ОСОБА_1 сплатила - 3000 гривень.

З огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, враховуючи категорію та складність справи, суд, виходячи з критерію реальності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, вважає, що підлягають стягненню з відповідача в рамках виконаної роботи в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, то необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції 3 378,60 (а. с. 1), в апеляційній інстанції 5 070 грн. (а. с. 88), разом 8 448,6 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1,79%, у розмірі 151,23 грн. = (3 378,60 грн. + 5 070 грн.) х 1,79%.

3.7 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційні втрати за договором позики у розмірі - 6 041 (шість тисяч сорок одна) гривня 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі - 151 (сто п`ятдесят одна) гривня 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе