справа № 489/7456/21
провадження №2-з/489/160/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 листопада 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У листопаді 2021 року заявник звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку у праві власності на транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, рік випуску 2006, VIN НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову суму в розмірі 133648,14 грн.

Одночасно з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд накласти арешт на 1/2 частину спірного транспортного засобу та спірну грошову суму, яка знаходиться на рахунках ОСОБА_2 , до вирішення спору по суті.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що в порядку поділу майна подружжя вона має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку у праві власності на вищевказане рухоме майно та 1/2 частку доходу відповідача, який отриманий ним у період шлюбу. Добровільно провести поділ спільного майна подружжя та доходу відповідач відмовляється, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з вказаним вище позовом. На теперішній час існує обґрунтована небезпечність, що відповідач здійснить відчуження спільного майна подружжя, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, №30210/96, пункт 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції, №57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31.07.2003 у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З матеріалів заяви вбачається, що між заявником та ОСОБА_2 виник спір про поділ майна подружжя, а саме транспортного засобу та марки Volkswagen Caddy, рік випуску 2006, та доходу ОСОБА_2 , який отриманий ним у період шлюбу. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_2 відмовляється добровільно провести поділ спільного майна подружжя та його доходу, та може здійснити відчуження спільного майна подружжя, відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є власником зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 .

Враховуючи наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, характер спірних правовідносин, суд доходить висновку про наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на 1/2 частину спірного транспортного засобу, що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Щодо вимоги про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , то заявником не надано реквізити рахунків на яких такі кошти знаходяться, та взагалі не надано доказів існування таких рахунків, а тому суд приходить до висновку, що заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

В решті вимог заяви відмовити.

Встановленні цією ухвалою забезпечення позову діють до набранням судовим рішенням законної сили.

Копію ухвали направити сторонам для відома та відповідним органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.11.2021.

Суддя І.В.Коваленко