Справа № 686/762/21
Провадження № 2/686/2324/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Бондарчука В.В.,

при секретарі Слободян Л.В.,

з участю прокурора Гончара О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гарієвського В.М.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому за правилами загального позовного провадження справу за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування реєстрації,

встановив:

14 січня 2021 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Грушецького Б.А. про визнання недійсним наказу від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014 площею 0,12 га., визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки із одночасним припиненням у Державному реєстрі усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень, зобов`язання повернення земельної ділянки лісогосподарського призначення Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство». Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що земельна ділянка із кадастровим номером :03:008:1014 перебуває в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» в межах лісового заказника місцевого значення «Лісогринівецький». Передача вказаної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулась із порушенням вимог законодавства, оскільки земельні ділянки лісогосподарського призначення відповідно до ст.84 ЗК України у приватну власність передаватись не можуть. Цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалось. Відповідно до ст.ст.45, 48, 54 Лісового кодексу України основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Згідно п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Факт віднесення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:1014 підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», планово-картографічними матеріалами, планами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території. Відповідно до інформації №452 від 30 жовтня 2020 року та схемою розташування зазначеної земельної ділянки наданих ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» спірна земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду у кварталі 36 виділ 10 ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», (схема розташування виготовлена сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 ). Також прокурор ще одну підставу позову обґрунтовував тим, що ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» та Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства не надавали погодження та вилучення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Повноваження щодо вилучення земельних ділянок за згодою землекористувачів проводиться на підставі рішення Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14 висловлено правову позицію про те, що заволодіння громадянами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим.

1 березня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області було направлено до суду відзив, в якому представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що відповідно до ст.15-1, ч.4 ст.122 ЗК України, підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року №308 Головне управління з 1 січня 2013 року розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення. Згідно наказу Держземагенства України від 28 лютого 2013 року №72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб» у разі, якщо проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення державної форми власності розроблені на підставі рішень прийнятих до 1 січня 2013 року органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, які на той час відповідно до повноважень, встановлених ст.122 ЗК України розпоряджались земельними ділянками, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності та надання її у власність або користування приймається відповідним територіальним органом Держземагенства в областях. Оскільки ОСОБА_2 звернувся із заявою щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у задоволенні заяви було видано наказ №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_2 спірна земельна ділянка була передана у власність. Ч.4 ст.25 Закону України «Про землеустрій» визначено, що відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. Засвідчується у паперовій формі підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. З огляду на викладене, підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні.

25 березня 2021 року відповідачем ОСОБА_3 до суду було подано відзив на позов, в якому він у задоволенні вимог прокурора просив відмовити, посилаючись на те, що листом ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» було повідомлено прокуратуру про те, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було виявлено накладку із земельною ділянкою кадастровий номер :03:008:1014 та матеріалів лісовпорядкування. Про те, питання незаконного заволодіння ОСОБА_2 земельною ділянкою лісогосподарського призначення вже були предметом дослідження Хмельницької місцевої прокуратури, а також предметом судового розгляду. Схема виготовлена ФОП ОСОБА_4 не належним та допустимим доказом, матеріали лісовпорядкування відповідно до ст.48 ЛК України затверджуються в установленому законом порядку органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища. Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке ЛМГ» на думку відповідача є сумнівним. Оскільки факт належності земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014 до земель лісогосподарського призначення не встановлений, підстави для задоволення позову відсутні.

Третя особа ОСОБА_2 подав до суду пояснення, в яких у задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що 03 червня 2017 року ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» зверталося до Хмельницької місцевої прокуратури із заявою щодо вжиття заходів прокурорського реагування у зв`язку із незаконним заволодінням ОСОБА_2 земельною ділянкою кадастровий номер :03:008:1014, однак 07 квітня 2017 року Хмельницькою місцевою прокуратурою було відмовлено у вжитті заходів представницького характеру. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24 лютого 2014 року у справі №924/1221/13 предметом розгляду було належність земельної ділянки 1 га., яку в подальшому було поділено на дві земельних ділянки :03:008:1008 та :03:008:1009 до земель лісового фонду та її розташування в межах лісового заказника місцевого значення «Лісовогринівецький» не встановлено, а також не підтверджено її належність до земель лісогосподарського призначення. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №804/14357/13а було задоволено позов ОСОБА_2 та зобов`язано Управління Держземагенства у Хмельницькому районі погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. із земель державної власності для ведення садівництва ОСОБА_2 . На думку третьої особи надана прокурором схема виготовлена ФОП ОСОБА_4 не є належним та допустимим доказом. Витяг з проекту організації і розвитку лісового господарства не може бути належним доказами того, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство». Прокурором належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка яка була надана у власність ОСОБА_2 , належала до земель лісогосподарського призначення надано не було.

Прокурор в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі.

Представник позивача Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства в судовому засіданні просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник позивача Хмельницької обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадстру в Хмельницькій області подав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог прокурора.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Третя особа також просив відмовити у задоволенні позову, з підстав наведених у письмових поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне.

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 20 грудня 2012 року №2573/2012 було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності громадянам, в тому числі і ОСОБА_2 .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №804/14357/13-а було зобов`язано Управління Держземагенства у Хмельницькому районі погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. із (сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розроблений ПП «Зембуд-Сервіс».

18 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагеснтва у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 12 га. та надання її у власність для ведення садівництва.

Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області №22-1346/14-14-СГ від 14 червня 2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , яка розташована за межами населених пунктів Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер №:03:008:1014.

Право власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 було зареєстровано 18 липня 2014 року.

05 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером №:03:008:1014, та здійснено реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_3 .

Перший заступник прокурора Хмельницької обласної прокуратури, звернувшись до суду із позовом, його обґрунтовував тим, що земельна ділянка із кадастровим номером №:03:008:1014 належить до категорії земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні Державного підприємства «Лісомисливське господарство».

На підтвердження вказаних обставин, прокурором було надано:

- лист ДП «Лісомисливське господарство» від 30 жовтня 2020 року №452, в якому вказано відомості про те, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг на території Лісовогринівецької сільської ради було виявлено накладу земельної ділянки кадастровий номер №:03:008:1014 на земельну ділянку, яка згідно матеріалів лісовпорядкування знаходиться в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

- схему розташування земельних ділянок, виготовлену інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_4 , де відображено місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером №:03:008:1014 в межах земель, що знаходяться в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

- лист ДП «Лісомисливське господарство» за №469 від 06 листопада 2020 року, з якого вбачається, що охороною підприємства виявлено факт огородження земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки із кадастровим номером №:03:008:1014 на території лісового заказника місцевого значення «Лісовогринівецький»;

- лист Хмельницької обласної державної адміністрації від 23 грудня 2020 року №68/24-12-7291/2020 де вказано про відсутність інформації у ДП «Лісомисливське господарство» щодо погодження обласною державною адміністрацією вилучення земельних ділянок, в тому числі і з кадастровим номером №:03:008:1014 та зміну їх цільового призначення;

- лист ДП «Лісомисливське господарство» за №507 від 03 грудня 2020 року, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка кадастровий номер №:03:008:1014 була утворена внаслідок поділу земельної ділянки із кадастровим номером :03:008:0050 площею 1,0 га.;

- планшети лісоустрою ур. Лісові Гринівці, площею 110 га., за 1981 рік, 1990 рік, 2000 рік, 2017 рік;

- проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Лісомисливське господарство» за 2012 рік, виготовлений Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням;

- лист ВО «Укрдержліспроект» наданий на запит Хмельницької обласної прокуратури, до якого долучено фрагмент з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 35 і 36 Хмельницького лісництва ВЧ ДЛГО «Хмельницькліс» і межами таксикаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2000 року та межами земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах кварталу №36, чим фактично прокурор і обґрунтовує свої вимоги.

Однак судом враховується, що з відповіді ФОП ОСОБА_4 від 14 січня 2021 року №21 вбачається, що йому під час виготовлення схеми розташування земельних ділянок не надавались просторові координати у складі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», у зв`язку із чим він не мав можливості співставити їх з просторовими координатами земельних ділянок площею 0,1832 га. з кадастровим номером :03:008:1009 та площею 0,12 га. з кадастровим номером №:03:008:1014. Крім цього ФОП ОСОБА_4 не надавались планово-картографічні матеріали лісовпорядкування ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», які б відповідали вимогам Інструкції з лісовпорядкування, які згадані в рішенні суду від 24 лютого 2014 року у справі №924/1221/13.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24 лютого 2014 року у справі №924/1221/13 в задоволенні позову Хмельницького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері м. Нетішин в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у зазначених спірних відносинах - Державного агентства лісових ресурсів України м. Київ, державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство", с. Червона Зірка Хмельницького району, Хмельницької обласної державної адміністрації м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації м. Хмельницький, Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича зовнішньо-торгівельна фірма Ягуар ЛТД", Лісогринівецька сільська рада Хмельницького району про визнання незаконним розпорядження голови Хмельницької районної державної адміністрації №1668/2012-р від 25.09.2012 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та внесення змін до договору оренди земельної ділянки №62 від 17.02.2004"; визнання недійсною додаткової угоди №140 від 09.10.2012 року, укладеної між Хмельницькою РДА та ТОВ "Виробнича зовнішньо-торгівельна фірма Ягуар ЛТД", яка зареєстрована в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №01810 від 26.10.2012 до договору оренди земельної ділянки №62 від 17.02.2004 було відмовлено. Предметом даної справи було незаконність передання в оренду земельної ділянки загальною площею 1,0 га із земель резервного фонду, яка складається із земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,8214 га (кадастровий номер :03:008:1008, категорія земель за основним цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого цільового призначення та земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,1832 га (кадастровий номер :03:008:1009, категорія земель за основним цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Підставами для відмову у задоволенні позову стало не підтверджено належними та допустимими доказами тих обставин, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах об`єкту природо-заповідного фонду - заповідного урочища "Лісогринівецьке".

Цим же рішення встановлено, рішенням 11 сесії Хмельницької обласної ради №22-11/2004 від 30 березня 2004 року визначений об`єкт природно-заповідного фонду, а саме заповідного урочища «Лісогринівецьке». У п.6 вказаного рішення рекомендовано землекористувачам винести межі створених територій та об`єктів в натурі, оформити та встановити охоронні знаки.

Рішенням 28 сесії Хмельницької обласної ради від 26 жовтня 2010 року №18-28/2010 внесено зміни в рішення сесії обласної ради від 30 березня 2004 року №33-11/2004 щодо зміни назви об`єкта «Лісогринівецький» з категорії «Заповідне урочище» на «Лісовий заказник» та змінено площу.

29 грудня 2007 року Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Хмельницькій області Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство» видано охоронне зобов`язання за №127 про передачу під охорону заповідного урочища Лісогринівецький, площею 110 га., який розташований в кв.35, 36 Хмельницького лісництва і входить до складу природно-заповідного фонду.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 17 лютого 2020 року №172/2020-р було затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг, що розташована за межами населених пунктів на території Лісовогринівецької сільської ради та надано в постійне користування земельну ділянку державної форми власності кадастровий номер №:03:008:1702 площею 103,9847 га (землі лісогосподарського призначення).

Однак судом враховується, що відповідно до ч.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ч.2 ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Ч.1 ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно ч.13 ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» органи державної влади (крім Верховної Ради України) та органи місцевого самоврядування у строк не пізніше п`яти робочих днів після прийняття рішень про затвердження документації із землеустрою і технічної документації з оцінки земель, яка згідно з цією статтею є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх компетенції засвідчені копії вказаних рішень для внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про державний земельний кадастр» перевірка відповідності наданого електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру та встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа здійснюється Державним кадастровим реєстратором, уповноваженим здійснювати внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, протягом строку, встановленого статтею 21 цього Закону для їх внесення.

Частинами 1 та 3 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Згідно ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки проект землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі на місцевості був затверджений Хмельницькою обласною державною адміністрацією, земельна ділянка, яка передана в постійне користування ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» була сформована та зареєстрована, оскільки їй присвоєно кадастровий номер, а тому за умови наявності накладення земельної ділянки із кадастровим номером :03:008:1014 реєстрація земельної ділянки не була б можлива, оскільки державний реєстратор в силу закону був зобов`язаний відмовити у цьому.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Згідно зі статтею 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 32 ЗК України районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території: 1) забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 4) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення; 5) беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні й інші технічні засоби та обладнання; 6) вносять у встановленому порядку пропозиції про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства; 7) вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Частиною третьою статті 17 ЛК Країни передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно зі статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

З огляду на зазначені норми при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-377цс15.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивач не надав належним чином оформлених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які підтверджували би належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, як і не надав доказів того, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:1014 належить до земель лісового фонду. Належних документів щодо відведення та закріплення спірної земельної ділянки за будь-якими лісовпорядними організаціями також немає.

При цьому наявність проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке ЛМГ» Хмельницької області та планшету без відповідного затвердження не дає підстав вважати про належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що розмір земельної ділянки, вказаний у затвердженій Хмельницькою ОДА технічній документації із землеустрою становить 103,9847 га., а в наданих до позовної заяви прокурором планшетах, проекті організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» площа земельної ділянки лісогосподарського призначення вказана в розмірі 110 га. Таким чином очевидним є зменшення розміру земельної ділянки в період її перебування у користуванні позивача.

Судом в межах даної справи пропонувалося її учасникам призначити земельно-технічну експертизу, з метою підтвердження чи спростування факту накладення спірної земельної ділянки із земельною ділянкою, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», однак із відповідним клопотанням до суду ніхто не звернувся.

Крім того, згідно зі статтями 181-184, 202-204 ЗК України, законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Позивачами не надано доказів того, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель лісогосподарського призначення та перебуває у фактичному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство». З огляду на що судом, підстав для задоволення позову не вбачається.

Крім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Верховний Суд, неодноразово зазначав, що під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен неухильно дотримуватися норм матеріального та процесуального права, забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ухвалення законного і справедливого рішення передбачає правильне визначення сторін у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованість позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів, відповідачів. Суд, зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Неналежна сторона у цивільному процесі це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалювати рішення, і у зв`язку із цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Належними особами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду і вирішення судом, і які є суб`єктами спірних правовідносин.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

За позовними вимогами про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014; визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014 зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, прокурором в якості відповідачів визначено Головне управління Держземагентства в Хмельницькій області та ОСОБА_3 , однак із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки та передачу її у приватну власність звертався ОСОБА_2 , який в подальшому здійснив реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та її відчуження, таким чином позовні вимоги мали б бути пред`явлені і до нього, оскільки стосуються прав та інтересів ОСОБА_2 , однак він участь у справі брав як третя особа.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014; зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, площею 0,12 га., що розташована на території АДРЕСА_1 Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство», то оскільки відсутні підстави для скасування наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014, а заявлені вимоги є похідними від цієї вимоги, то вони також задоволеними бути не можуть.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.17, 32, 55-57, 181-184, 202-204 ЗК України, ст.ст.5,7,18,46,48,49,63 Лісового кодексу, ст.ст.. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 82, 258, 259, 263 - 266, 273,279, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 21,23,24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.55 Закону України «Про землеустрій», суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014; визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014; зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, площею 0,12 га., що розташована на території АДРЕСА_1 Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач Хмельницька обласна державна адміністрація, місцезнаходження Майдан Незалежності Будинок Рад м. Хмельницький, .

Позивач Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства, місцезнаходження вул.Кам`янецька, 55 м. Хмельницький, .

Позивач Державне підприємство «Хмельницьке лісомисливське господарство», місцезнаходження вул.Олімпійського вогню, 67 с. Прибузьке Хмельницький район, .

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, місцезнаходження вул.Інститутська, 4/1 м. Хмельницький, .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2021 року.

Суддя: