КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування різниці у вартості автомобіля марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в порядку ст.. 216 ЦК України, яка станом на 05.03.2015 становить 130 222,21 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 29.08.2012 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00005589.

На підставі та на виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00005589 від 29.08.2012 ТОВ «Порше Лізинг України» придбало у ТОВ «Атлантик» об`єкт лізингу - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , та згідно з Актом приймання-передачі з реєстраційним номером НОМЕР_3 від 07.09.2012, передало його ОСОБА_1 .

В момент підписання Договору лізингу Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов лізингу, серед яких: вартість об`єкту лізингу у еквіваленті в іноземній валюті - 19 060,00 дол. США; авансовий платіж у еквіваленті в іноземній валюті - 3 812,00 дол. США; обсяг фінансування у еквіваленті в іноземній валюті - 15 248,00 дол. США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу (місяців) - 60; щомісячний лізинговий платіж у еквіваленті в іноземній валюті - 414,33 дол. США; адміністративний платіж у еквіваленті в іноземній валюті - 285,90 дол. США.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за його заявою 09.02.2015 ПВ КМНО Хижняк A.M. вчинено виконавчий напис стосовно повернення ОСОБА_2 на користь Лізингодавця - ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - автомобіля марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Відповідно до Акту опису й арешту майна від 05.03.2015 та Акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.03.2015 зазначений автомобіль було фактично передано позивачу.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017, що залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2017, в рамках цивільної справи № 760/16875/15-ц за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про встановлення факту нікчемності договору та стягнення грошових коштів, судом було визнано Договір про фінансовий лізинг № 00005589 від 29.08.2012 нікчемним та застосовано реституцію в односторонньому порядку, внаслідок чого вирішено стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» 120 706,15 грн., сплачених ОСОБА_1 на виконання договору.

В той же час, як вважає позивач, зважаючи на нікчемність договору, для повернення його сторін у первісний стан відповідач також повинен повернути позивачу новий транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , проте це зробити неможливо з огляду на те, що протягом тривалого часу автомобіль перебував у користуванні відповідача, то останній, на думку позивача, повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування. Оскільки зі Звіту № 593 про оцінку транспортного засобу, вартість повернутого позивачу автомобіля становила 309 884,73 грн, що відповідало 13 420,73 дол. США. Таким чином, різниця між вартістю отриманого відповідачем 07.09.2012 автомобіля та вартістю повернутого автомобіля становить еквівалент 5 639,62 дол. США, тобто 130 222,21 грн. (т. 1 а.с. 1-9).

Заочним рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму в розмірі 130 222,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судові витрати в розмірі 13 953,33 грн. (т. 1 а.с 93-96, 137).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2019 заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 189-190).

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2021 у задоволені позову відмовлено (т. 1 а.с. 208-211).

В апеляційній скарзі, ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору про фінансовий лізинг № 00005589від є нікчемним, разом з тим правовідносини за нікчемним договором лізингу є кондиційними (тобто полягають у тому, що ОСОБА_1 користувався об`єктом лізингу), але судовими рішеннями у справі № 760/16875/15 застосовано наслідки нікчемності правочину в односторонньому порядку, в наслідок чого права та інтереси ТОВ «Порше Лізинг Україна» було порушено ( ОСОБА_1 користувався об`єктом лізингу, але кошти сплачені ним за користування об`єктом лізингу стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на підставі судових рішень у справі № 760/16875/15).

Однак, у період з 07.09.2012 по 05.03.2015 ОСОБА_1 користувався належним ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобілем без достатньої правової підстави, а кошти сплачені ОСОБА_1 за договором про фінансовий лізинг № 00005589 стягнуті з позивача на користь відповідача судовими рішеннями (т. 2 а.с. 1-16).

05.10.2021 представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцюпередане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Як було встановлено в суді, ОСОБА_1 було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.03.2015, що повністю відновлює права останнього (т. 2 а.с. 36-38).

В судовому засіданні представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» Мирошніченко І.В. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2012 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00005589 разом з додатками до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), які є невід`ємними частинами Договору лізингу.

Відповідно до п.п. 3.1. та 3.2. Загальних умов сторони погодили, що предметом лізингу за цим Договором є транспортний засіб, обраний у відповідності до специфікацій Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодеожувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало об`єкт лізингу (отримало право власності на об`єкт лізингу) та передало Лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями законодавства України та цього Контракту.

На підставі та на виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00005589 від 29.08.2012 ТОВ «Порше Лізинг України» придбало у ТОВ «Атлантик» об`єкт лізингу - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 31-3/08-12 від 31.08.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000249 від 31.08.2012 та Актом приймання-передачі від 07.09.2012.

В подальшому 07.09.2012 згідно з Актом приймання-передачі з реєстраційним номером НОМЕР_3 , позивач передав придбаний транспортний засіб, вартість якого, погоджена сторонами Договору лізингу, складає 19 060,00 дол. США, ОСОБА_4 .

Відповідач не виконував своїх зобов`язань з оплати лізингових платежів, у зв`язку з чим 09.02.2015 ПН КМНО Хижняк A.M. вчинено виконавчий напис стосовно повернення ОСОБА_1 на користь Лізингодавця - ТОВ «Порше Лізинг Україна» - об`єкта фінансового лізингу - автомобіля марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову від 20.02.2015 про відкриття виконавчого провадження № 46617061.

Відповідно до Акту опису й арешту майна від 05.03.2015 та Акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.03.2015 було описано, накладено арешт та повернуто позивачу об`єкт лізингу - автомобіля марки Volkswagen», модель «Polo Sedan 1.6 benzin», 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Згідно зі ст. 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

В частині положень щодо надання об`єкта лізингу у користування на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна».

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 755/14119/16-ц, від 21.12.2020 у справі № 404/8187/18, від 25.09.2019 у справі № 750/11600/16-ц.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017, яке набрало чинності 13.07.2017, в справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про встановлення факту нікчемності договору та стягнення грошових коштів, судом встановлена нікчемність Договору про фінансовий лізинг № 00005589 від 29.08.2012.

У зв`язку із нікчемністю Договору фінансового лізингу судом застосовано реституцію в односторонньому порядку, внаслідок чого вирішено стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» 120 706,15 грн., які були сплачені ОСОБА_1 в рахунок платежів за договором лізингу.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача, за своїм змістом є кондикційними, а не деліктними, а тому в даному випадку не може йти мова про відшкодування шкоди у вигляді зменшення вартості предмета лізингу внаслідок його використання.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» посилається на те, що за час користування автомобілем, його вартість знизилась на 5 639,62 дол. США, що еквівалентно 130 222,21грн., однак, ст. 216 ЦК України не визначено обов`язку особи, яка прийняла певне майно на виконання нікчемного договору, відшкодовувати різницю у його вартості, якщо вона змінилась, оскільки відшкодування різниці у вартості майна може мати місце не в порядку реституції, а в порядку відшкодування збитків.

При цьому, визначення у договорі фінансового лізингу вартості автомобіля на момент його придбання не є визначенням його ринкової вартості, оскільки даний договір було визнано нікчемним.

Крім того, сам по собі звіт № 593, зроблений ФОП ОСОБА_5 на замовлення ТОВ «Порше Лізинг Україна», про оцінку транспортного засобу, не є доказом зменшення його вартості внаслідок його передачі в лізинг, оскільки в ньому зазначено, що втрата товарної вартості автомобіля становить 0, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на підставі нікчемності договору, а саме повернення сторін у первісний стан, не зобов`язують відповідача повернути товариству новий транспортний засіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано. Враховуючи те, що ОСОБА_1 було повернуто транспортний засіб позивачу, а з ТОВ «Порше Лізинг Україна» було стягнуто отримані кошти за договором лізингу на користь відповідача, тому такими діями правовідносини, що виникли між сторонами, було повернуто у первісний стан, відтак відсутні підстави для відшкодування вартості одержаного майна за цінами на момент відшкодування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська