Справа № 755/3267/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Степанов О.Л.,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Костишена В.І.,

представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Беніцька В.І.,

представники третіх осіб - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Садівниче товариство «Сілікатчик», про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та зобов`язання знести самовільно зведений садовий будинок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила ухвалити рішення про задоволення позову та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик», та зобов`язати ОСОБА_2 знести самовільно зведену господарську будівлю, що розташована на земельній ділянці кадастровий номер: :66:610:0003, за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик».

27 березня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Департамент з питань державно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради, Садівниче товариство «Сілікатчик» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості.

25 квітня 2017 року представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві - Косинська О. подала письмові пояснення з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланнями на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просили винести рішення згідно чинного законодавства.

25 квітня 2017 року представник третьої особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ткаленко А.В. подала письмові пояснення з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланнями на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просили винести рішення згідно чинного законодавства.

22 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Степанова О.Л. про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 в межах розгляду цивільної справи.

12 червня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Степанова О.Л. про заміну відповідача.

26 червня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження по цивільній справі - до розгляду по суті цивільної справи №755/6177/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за заповітом та визнання права власності на майно в порядку спадкування, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва.

16 серпня 2017 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відхилено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києві від 26 червня 2017 року залишено без змін.

10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва, в межах розгляду цивільної справи №755/6177/17, ухвалено рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на 1/4 частку спадкового майна.

16 березня 2021 року Київським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року залишено без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

01 квітня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Виходячи з положень частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

27 квітня 2021 року представник відповідача - адвокат Костишена Вікторія Леонідівна подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

29 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті відзиву.

07 червня 2021 року Дніпровським районний суд міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Костишеної В.Л. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, зареєстроване в канцелярії суду 26 квітня 2021 року за вх. № 29099/1.

07 червня 2021 року Дніпровським районний суд міста Києва постановлено ухвалу про залучення ОСОБА_3 до участі у справі у якості співвідповідача в межах розгляду цивільної справи.

09 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву з вимогами, які пред`являються до відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до предмету позову просила суд:

«Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик».

Зобов`язати ОСОБА_3 знести самовільне зведений садовий будинок (1 поверх + масандра, загальна площа 92,5 кв.м.), що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :66:610:0003, за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик».

20 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору,- Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про відшкодування вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на будівництво садового будинку.

20 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

05 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Беніцька Валентина Іванівна подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

22 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті відзиву.

Позивач та представник позивача - адвокат Степанов О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, додатково пояснили, що позивач та відповідач ОСОБА_2 є рідними дітьми ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті батька відкрилась спадщина до складу спадкового майна входить об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею 0,0630 га, кадастровий номер: :66:610:0003, розташована в АДРЕСА_1 . За час життя батько склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів усе своє майно ОСОБА_1 . 13 березня 2012 року Одинадцята Київська державна нотаріальна контора видала позивачу Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер: :66:610:0003, розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення - ведення садівництва, будучи законим власником земельної ділянки позивач не має доступу до земельної ділянки та позбавлена права використовувати земельну ділянку на власний розсуд. Позивач наголосила, що з 2001 року відповідач ОСОБА_2 безперешкодно користувався цією земельною ділянкою, в свою чергу відповідач ОСОБА_3 , зять відповідача ОСОБА_2 , без дозволу на виконання підготовчих та будівельних робіт, самовільно збудував на спірній земельній ділянці будинок, який не прийнятий в експлуатацію. Такі неправомірні дії відповідачів змусили позивача звернутись до компетентних органів в сфері містобудівництва, за результатами перевірки 21 грудня 2016 року Департаментом з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської Ради (Київська міська Державна адміністрація) ОСОБА_3 видано обов`язковий до виконання припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів з вимогою усунути допущенні правопорушення, який залишено з боку відповідача ОСОБА_3 без належного реагування, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду для відновлення порушених прав власника земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Костишена Вікторія Леонідівна в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, додатково пояснила, що з 2001 по 2017 роки відповідач ОСОБА_2 безперешкодно користувався спірною земельною ділянкою, був прийнятий до складу учасників Садівницького товариства «Сілікатчик», сплачував членські внески. За життя батько відповідача передав правовстановлюючі документи на земельну ділянку та залишив на його ім`я заповіт, тому у відповідача не було сумнівів, що після смерті батька він є одноособовим власником земельної ділянки та має право використовувати земельну ділянку на власний розсуд. За згодою відповідача, його зять ОСОБА_3 збудував на земельній ділянці садовий будинок, попередньо отримавши проектні та дозвільні документи для проведення будівельних робіт. Згодом відповідачу стало відомо, що батьком було складено інший заповіт на ім`я позивача, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Оскільки відповідач мав право на обов`язкову частку у спадщині, звернувся до суду з позовом про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на ј частку спадкового майна, однак 10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні його позову. Представник наголосила, що відповідач є особою похилого віку, інвалідом першої групи, в силу свого віку та стану здоров`я потребує сторонньої допомоги, проживає разом зі своєю донькою, яка опікується батьком, декілька разів на рік перебуває на стаціонарному лікуванні, тому з урахуванням цих обставин відповідач не міг чинити перешкод позивачу у користуванні земельної ділянкою, яку міг відвідувати лише у літній період разом з донькою та членами її сім`ї.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Беніцька Валентина Іванівна в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, додатково пояснила, що відповідачі є членами однієї родини, спільно користувалися земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя, попередній власник земельної ділянки - батько відповідача ОСОБА_2 , передав сину оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому всі в родинні були впевнені, що після смерті батька його син є одноособовими власником земельної ділянки. Представник не заперечував той факт, що будівництво садового будинку фактично здійснював відповідач ОСОБА_3 , так як відповідач ОСОБА_2 є особою похилого віку, постійно хворіє, внаслідок хвороби йому встановлена перша група інвалідності, в силу віку та за станом здоров`я він потребує сторонньої допомоги та постійного догляду від рідних. Представник наголосив, що садовий будинок побудовано без порушень будівельних норм та правил, до початку будівництва розроблена необхідна проектна документація та отримано дозволи на будівництво, тому позовні вимоги є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях позивача, яка не долучила до позову жодних доказів, які б свідчили про порушення її прав на користування земельною ділянкою та чинення з боку відповідачів перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві - Косинська О. в судове засідання не з`явилася, подала письмові пояснення з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланнями на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила винести рішення згідно чинного законодавства, додатково повідомили, що органи державного архітектурно-будівельного контролю, згідно інформації єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельний робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову, у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, не видавав та не реєстрував документів дозвільного, декларативного характеру, що дають право на виконання будівельних робіт та щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта на АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи - Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ткаленко А.В. в судове засідання не з`явилася, подала письмові пояснення з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланнями на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила винести рішення згідно чинного законодавства, додатково повідомили, що Департамент здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій по об`єктах I-IV категорії складності з 12 жовтня 2016 року. Департаментом проведеною перевіркою встановлено, що на земельній ділянці АДРЕСА_2 , виконанні будівельні роботи із будівництва садового будинку (1 поверх + масандра), загальна площа 92,5 кв.м., будівельні роботи виконувалися самочинно без документів, які надають право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За результатами проведеної перевірки посадовою особою Департаменту складено акт від 21 грудня 2016 року та замовнику будівництва громадянину ОСОБА_3 видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21 грудня 2016 року.

Представник третьої особи - Садівниче товариство «Сілікатчик», в судове засідання не з`явився, правом подати письмові пояснення по суті предмету позову не скористався.

Таким чином, вислухавши учасників процесу, наведенні сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.

Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Кодексу).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Право власності на рухоме та нерухоме майно, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, є таким, що не припинилося внаслідок його смерті та входить до складу спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_1 . (а.с.79 том 1)

13 березня 2012 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В. на ім`я ОСОБА_1 , видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 8-553, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку, площею 0,0630 га, кадастровий номер: :66:610:0003, що розташована на території АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КВ №153663, виданого Київською міською радою 29 серпня 2002 року, на підставі рішення Київської міської ради від 06 вересня 2001 року ;15/1449, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 66-2-04509. Цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. (а.с.9 том 1)

23 лютого 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості щодо реєстрація права власності за ОСОБА_1 , на земельну ділянку, кадастровий номер: :66:610:003, місце розташування: АДРЕСА_1 (с/т « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), вид використання: для ведення садівництва. (а.с. 15 т.1)

Під час розгляду цивільної справи, Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу від 26 червня 2017 року про зупинення провадження по цивільній справі - до розгляду по суті цивільної справи № 755/6177/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за заповітом та визнання права власності на майно в порядку спадкування, яка перебувала в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва.

Виходячи з предмету позову в іншій справі, позивачем ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_1 з вимогами: «Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13.03.2012 р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори на земельну ділянку в частині визначення за ОСОБА_1 частку земельної ділянки, площею 0,0630 га, кадастровий номер :66:610:0003, що розташована на території АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0630 га, кадастровий номер :66:610:0003, що розташована на території АДРЕСА_1 , у розмірі 1/4 частки, яка є обов`язковою часткою за законом»

За результатами розгляду цивільної справи №755/6177/17, 10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на 1/4 частку спадкового майна. Рішення суду залишено без змін судом апеляційної інстанції та набрало законної сили.

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України)

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з предмету позову, позивач ОСОБА_1 пред`явила спільний позов до відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою усунути позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик».

Відповідно до положень статей 391 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

ВС роз`яснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей; право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами (такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/19865/17).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з`ясувавши позицію сторін спору, наведені ними доводи та заперечення щодо обставин справи та предмета доказування, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які мали довести той факт, що з моменту прийняття позивачем спадщини за заповітом, а саме: земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі, кожний окремо та/або шляхом вчинення спільних дій, чинять перешкоди позивачу у користуванні належній їй земельній ділянці, перешкоджають доступу до земельної ділянки, ці обставини не доведено позивачем під час розгляду справи по суті, позиція позивача в цій частині заявлених вимог ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим в силу положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_3 знести самовільно зведений будинок (1 поверх + масандра, загальна площа 92,5 кв.м.), що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :66:610:003, за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик», суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України, відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

За даними, які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкт: земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :66:610:003, цільове призначення: для ведення садівництва. (а.с.15 том 1)

Для забезпечення під час забудови території, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому порядку законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. (ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»)

Виходячи з положень ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова території здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єктами містобудування зобов`язанні додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходи щодо організації комплексної забудови території відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умовами використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачем земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачений Законом, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

На виконання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 671 «Деякі питання діяльності органів державного архітектурно-будівельного контролю» щодо утворення та функціонування органу державного архітектурно-будівельного контролю до Департаменту передана документація щодо об`єктів І, ІІ, ІІІ, ІV категорії складності, пов`язана з наданням права на виконання підготовчих та будівельних робіт, із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також декларації про готовність до експлуатації об`єктів будівництва, відповідно до Акту приймання-передавання документів № 38 від 11 жовтня 2016 року.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій по об`єктах І, ІІ, ІІІ, ІV категорії складності з 12 жовтня 2016 року.

21 грудня 2016 року головним державним інспектором інспекційного відділу №3 управління контролю за будівництвом Якимчук Мальвіною Сергіївною винесено Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, замовнику будівництва ОСОБА_3 , оскільки за результатами позапланової перевірки, проведеної на будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на земельній ділянці виконанні будівельні роботи із будівництва садового будинку (1 пов. + масандра, загальна площа 92,5 кв.м.). Будівельні роботи виконувалися самовільно без документів, які надають право на виконання будівельних робіт, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та зобов`язано усунути допущенні порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у термін до 27 квітня 2017 року. (а.с.124 том 2)

За вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля". Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України. Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Влаштування засобів безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення до будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів та частин, об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури може здійснюватися без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм та правил. Порядок влаштування засобів безперешкодного доступу до об`єктів або їх розумного пристосування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, а також відомості про клас наслідків (відповідальності) об`єкта, ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта), замовника та підрядників розміщуються на відповідному стенді, який встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) . Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 22, 23, 24 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року за № 553, постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб`єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб`єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, чи через електронний кабінет, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який наклав штраф. Органи державного архітектурно-будівельного контролю ведуть облік справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та контролюють виконання приписів і постанов про накладення штрафів. Матеріали перевірок за результатами державного архітектурно-будівельного контролю (акт, припис, протокол, постанова про накладення штрафу) підписуються відповідною посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю та надсилаються суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку та/або електронного кабінету. Матеріали перевірок вважаються врученими суб`єкту містобудування з моменту їх відправлення.

Органами державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративне правопорушення, пов`язанні з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови території та невиконанням законодавчих вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 96 КУпАП, порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, якщо подання такого повідомлення є обов`язковим, а також наведення недостовірних даних у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), - тягне за собою накладення штрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до ст. 961 КУпАП, порушення законодавства під час планування і забудови територій . Передача замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів, будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, передбачення приладів обліку води і теплової енергії, а також заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта - тягнуть за собою накладення штрафу на головного архітектора проекту, головного інженера проекту, експерта, інших відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат, від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на головного архітектора проекту, головного інженера проекту, експерта, інших відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат, від однієї тисячі п`ятисот до однієї тисячі семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порушення строків надання замовникові містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта забудови земельної ділянки, вимагання у замовника документів, не передбачених законодавством, надання таких документів з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил, порушення строків надання замовникові висновків (звітів) експертизи проектної та містобудівної документації, надання таких висновків (звітів) з порушенням установленого порядку, а також вимагання під час проведення експертизи документів, не передбачених законодавством, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 188-42 КУпАП, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державно архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Невиконання законних вимог (приписів) головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, виданих ними під час здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від ста п`ятдесяти до двохсот неоподаткованих мінімуму доходів громадян.

15 травня 2017 року Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської Ради (Київська міська Державна адміністрація), у відповідь на адвокатський запит, повідомив, що за результатами перевірки, замовнику будівництва ОСОБА_3 видано обов`язковий до виконання припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів від 21 грудня 2016 року з вимогою усунути допущенні правопорушення відповідно до вимог чинного законодавства України в термін до 27 квітня 2017 року, матеріали за результатом перевірки були надіслані за місцем реєстрації ОСОБА_3 , однак повернулися за закінченням терміну зберігання. Під час виїзду 24 квітня 2017 року на місце, посадовою особою Департаменту з метою проведення перевірки виконання вимог припису від 21 грудня 2016 року, Департаменту доступу до об`єкта будівництва не було, власник чи уповноважені особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки відповідно до п. 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №533. Ті після прибуття замовника виконання будівельних робіт до Департаменту та отримання всіх необхідних для проведення перевірки документів, Департаментом буде проведено перевірку за вказаною вище адресою та у разі виявлення правопорушення у сфері містобудівної діяльності, вжито заходів відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с. 161-162 т.1)

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року за № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва. Під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю фіксування процесу проведення перевірки здійснюється з використанням фото, аудіо- та відеотехніки. У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу Національної поліції для встановлення особи суб`єкта містобудування. У випадку, коли суб`єкти містобудування або його представники, які будують або збудували об`єкт будівництва та були належним чином повідомлені про дату і час проведення перевірки, не прибули на об`єкт будівництва для проведення перевірки, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктами "б", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідне твердження викладено в правових позиціях з цього приводу (пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17, пункт 10 постанови Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/101/15).

Разом з тим, при зверненні з цим позовом до суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали переконливо свідчити про те, що земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено самовільне будівництво садового будинку (1 поверх + масандра), крім того відсутня інформація щодо детального опису об`єкта будівництва з зазначенням повної характеристики та конфігурації, не долучено фотографічного зображення самовільного будівництва, тобто позивачем не надано повного опису аспектів, щодо наявності на земельній ділянці спірної споруди.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідністю з`ясувати питання, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань суд має право призначити експертизу. Правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 354/612/13ц, у постанові від 19 квітня 2017 року у справі №6-129цс17.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання в сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частиною 1 ст.104 ЦПК України визначено, що експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судова будівельно-технічна експертиза як рід судових інженерно-технічних експертиз відіграє важливу, роль у судочинстві, зокрема при розгляді в судах загальної юрисдикції цивільних спорів. Це спричинено необхідністю застосування спеціальних знань у галузі будівництва для вирішення широкого кола проблем, що виникають на різних стадіях судового процесу.

В межах даного спору, враховуючи предмет та підстави позову, позивач не скористалась процесуальним правом подати заяву (клопотання) про призначення судово будівельно-технічної експертизи, оскільки при розгляді даної категорії справ, необхідно з`ясувати питання, які потребують спеціальних знань в галузі будівництва, а у відповідності до ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

Крім того слід зауважити, що при винесенні припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Департаментом не було здійснено вказівку усунути порушення шляхом здійснення відповідної перебудови або можливості перебудови такого об`єкту.

Як роз`яснено у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

За змістом положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

При розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, за нормами чинного законодавства визначено два способи усунення порушень у разі істотного відхилення від проекту, а саме: проведення перебудови або приведення об`єкта до попереднього стану.

Разом з тим, за своїм змістом складений Департаментом припис був неконкретним, не містив будь-яких імперативних вказівок щодо дій, які мають бути вчинені ОСОБА_3 , у порядку усунення виявлених перевіркою порушень, крім того 24 квітня 2017 року під час виїзду посадовою особою Департаменту на земельну ділянку з метою проведення перевірки виконання вимог припису, у останнього був відсутній доступ до земельної ділянки, за відсутності власника та/або уповноваженої особи, що призвело до унеможливлення проведення перевірки.

Крім того, позивачем не долучено докази, які мали підтвердити застосування до відповідача ОСОБА_3 заходів адміністративного впливу щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, та застосування до нього інших заходів, передбачених чинним законодавством, як до особи, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За наведених обставин, з урахуванням наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог, які пред`явлено до відповідача ОСОБА_3 щодо зобов`язання знести самовільно зведений будинок (1 поверх + масандра, загальна площа 92,5 кв.м.), що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :66:610:003, за адресою: АДРЕСА_1 , на території Садівничого товариства «Сілікатчик», та відмовляє в цій частині позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. (ч. 1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (ч.2 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Садівниче товариство «Сілікатчик», про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та зобов`язання знести самовільно зведений садовий будинок, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 316, 317, 319, 321, 376, 391, 608, 1216, 1218, 1219 Цивільного кодексу України, статтями 20, 15 Земельного кодексу України, статтями 9, 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», статтями 26, 27, 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 9, 22, 23, 24 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, статтями 96, 961, 18842 КУпАП, статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Садівниче товариство «Сілікатчик», про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та зобов`язання знести самовільно зведений садовий будинок.

Відповідно до ч.1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я