Справа № 438/1530/19
Провадження № 2/438/55/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 січня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Гадубяк О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України, в особі представника Куриленка М.В., звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди в розмірі 120 230,04 грн та суму оплаченого судового збору.

В обґрунтування позову посилається на те, що 14.12.2017 в м.Борислав сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Ford Probe, д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у медичному закладі. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 10.08.2018 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та зазначено, що причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_2 . Представник позивача послався на положення ч.2 ст.1187, ч.3 ст.1193, ч.1 ст.1200, ст.1201 ЦК України, п. 27.2, 27.4 ст. 27, підпункт «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначив, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована. Керуючись нормами вказаного вище Закону, МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило 27.09.2018 регламентну виплату дружині померлого, ОСОБА_3 , яка на момент ДТП перебувала на його утриманні, в розмірі 120 230,04 грн (з урахуванням витрат на лікування потерпілого в розмірі 5 030,04 грн) та 3 645 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на поховання. Після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, в позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу), - на підставі п.п. 38.2.1, п. 38.2, ст. 38 вказаного вище Закону та ч. 1 ст. 1191 ЦК України. З метою досудового врегулювання спору МТСБУ звернулося до винуватця з вимогою від 14.08.2019, проте відповідач відшкодовувати шкоду в досудовому порядку відмовився.

Ухвалою судді від 13.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку направив на адресу суду відзив від 30.01.2020 на позовну заяву, в якому вважає, що позов слід залишити без задоволення. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 поза пішохідним переходом, раптово вибіг в темну пору доби на проїзну частину, не впевнився у відсутності на ній транспортних засобів, чим проявив грубу необережність, яка сприяла заподіянню шкоди, також згідно постанови про закриття кримінального провадження від 10.08.2018 відповідач не мав можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, причиною настання ДТП стали обставини, пов`язані з діями пішохода ОСОБА_4 . Також відповідач послався на п.п.25, 26 Постанови №4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ч.2 ст.1193 ЦК України. Окрім того, дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , якій виплачено відшкодування, не була визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 000904, потерпілим було визнано сина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 . Відповідачем було добровільно сплачено потерпілому ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 24 000 грн, останній надав розписку, що не має претензій до ОСОБА_1 . Крім цього, до матеріалів справи не додано доказів, які б свідчили про те, що основним і постійним джерелом засобів до існування дружини ОСОБА_3 була допомога з боку померлого ОСОБА_2 , та те, що його дружина потребувала матеріальної допомоги. Відповідно до законодавства, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Викладені доводи позивача не підтверджені доказами про те, що допомога чоловіка ОСОБА_2 для дружини ОСОБА_3 була основним і постійним джерелом її існування, відповідно позивачем зроблено регламентну виплату передчасно без достатніх на це правових підстав.

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України, в особі представника Куриленка М.В., подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки ДТП сталася з вини потерпілого ОСОБА_2 , суперечить законодавству. Зокрема, представник послався на положення ч.2, ч.5 ст.1187, ч.3 ст.1193, ч.1 ст.1200, ст.1201 ЦК України та зазначив, що підставою для позову стала регламентна виплата МТСБУ за відшкодування витрат на лікування померлого ОСОБА_2 та шкоду, заподіяну внаслідок смерті годувальника, для дружини померлого - ОСОБА_3 , яка на момент ДТП перебувала на його утриманні, а також відшкодування витрат на поховання (спорудження надгробного пам`ятника) для сина померлого - ОСОБА_5 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на дату ДТП. Крім цього, сторона позивача критично ставиться до твердження відповідача, що син померлого, ОСОБА_5 , отримав від відповідачу суму в розмірі 24 000 грн, та наданої ним розписки, ніби-то за підписом ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_5 надав позивачу заяву, відповідно до якої жодних взаєморозрахунків з особою, відповідальною за шкоду, не було. Крім цього, твердження відповідача, що дружина померлого не була на утриманні свого чоловіка, а тому не мала права на отримання виплати у зв`язку із втратою годувальника, є необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Оскільки ОСОБА_3 є пенсіонеркою, перебувала на утриманні свого чоловіка, який надавав їй допомогу зі своєї заробітної плати.

Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що основним і постійним джерелом засобів до існування дружини ОСОБА_3 була допомога з боку померлого ОСОБА_2 , та те, що його дружина потребувала матеріальної допомоги та перебувала на його утриманні. Крім цього, відповідно до довідок про доходи відповідач працює на посаді водія та отримав за 2019 рік заробітну плату в розмірі 60 950 грн 94 коп, що в середньому становить 5080 грн на місяць, на його утриманні перебуває малолітня дитина, 2016 р.н. Відтак, стягнення з відповідача 120 230,04 грн майнової шкоди поставить його в скрутне матеріальне становище, тому у випадку встановлення судом підстав для задоволення позову, просить зменшити розмір відшкодування шкоди.

Розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. У матеріалах справи є заява представника позивача, ОСОБА_6 , про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шемеляк М.С., який брав участь у попередніх судових засіданнях, у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову або, у випадку можливості, - задоволити позовні вимоги частково, зменшивши розмір майнової шкоди, яку просить стягнути позивач. Крім цього, надали пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Суд встановив, що 14 грудня 2017 року у місті Борислав Львівської області на вул.Дрогобицькій, поблизу будинку №53, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Форд Проба», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в медичному закладі.

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 10.08.2018 відповідне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000904 від 15.12.2017, було закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з мотивувальною частиною вказаної постанови: згідно висновку автотехнічної експертизи №1/466 від 23.05.2018, з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Форд Проба» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля, з заданого слідством моменту коли він мав об`єктивну можливість виявити вказаного пішохода на проїзній частині дороги. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали обставини, пов`язані з діями пішохода ОСОБА_4 , внаслідок яких об`єктивна можливість виявити останнього, що з-за зустрічного транспортного засобу в швидкому темпі зліва на право поза межами пішохідного переходу рухався на смугу руху автомобіля «Форд Проба» реєстраційний номер НОМЕР_1 , для водія ОСОБА_1 настає на такій відстані, з якої він вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Відтак, досудове слідство дійшло висновку, що в діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, а отже і ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На дату вказаної дорожньо-транспортної пригодицивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України: якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, згідно з ч.3ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (ч.1 ст.1200 ЦК України).

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до підпункту «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, то позивач на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату дружині померлого, ОСОБА_3 в розмірі 120 230 грн 04 коп (з урахуванням витрат на лікування потерпілого в розмірі 5 030 грн 04 коп) та 3 645 грн 00 коп відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на поховання.

Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем МТСБУ на підставі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 27.12.2017, заяви про виплату страхового відшкодування від 23.03.2018, розрахунку на виплату відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП від 19.09.2018 та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання від 19.09.2018.

26 вересня 2018 року позивачем було винесено наказ № 8987 та №8988 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 », за яким було розраховано до сплати на рахунок ОСОБА_3 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 120230,04 гривень, та 3645 грн на рахунок ОСОБА_5 за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі, які були перераховані позивачем, що підтверджується копією платіжного доручення № 993590 та № 993592 від 27.09.2018.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача лише кошти в розмірі 120 230 грн 04 коп, які виплачені дружині померлого, ОСОБА_3 .

Відповідно до підпункту 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, відтак сума витрат позивача МТСБУ у розмірі 120 230 грн 04 коп підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в частині заявлених позовних вимог.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 1921 грн 00 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , місцезнаходження: 02154, м.Київ, вул.Русанівський проспект, 8 завдану майнову шкоду в розмірі 120 230 (сто двадцять тисяч двісті тридцять) гривень 04 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , місцезнаходження: 02154, м.Київ, вул.Русанівський проспект, 8 судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 січня 2021 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш