Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 524/7154/19

провадження № 61-19566св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Цемах Володимир Аркадійович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції

У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко А. В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 вересня 2020 року клопотання представника відповідача - адвоката Гольдінова Ю. Л. задоволено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно статей 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду сформований у постанові від 06 листопада 2019 року у справі

№ 817/66/16, тому згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України існують підстави для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року скасовано ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 вересня 2020 року і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд виходив із того, що недотримання адвокатом вимог чинного законодавства щодо здійснення адвокатської діяльності та здійснення представництва без укладення договору про надання правової допомоги

в письмовій формі може породжувати деяку невизначеність в обсязі цивільних прав та обов`язків адвоката і його клієнта, однак сам факт невиконання адвокатом обов`язку з укладення договору про надання правової допомоги

в письмовій формі не може свідчити про відсутність у нього повноважень на вчинення процесуальних дій від імені довірителя, що підтверджується довіреністю в порядку частини четверної статті 62 ЦПК України. Вимог про надання письмового договору на підтвердження представництва адвоката

у суді чинним ЦПК України не передбачено.

Аргументи учасників справи

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність. Незастосування апеляційним судом до спірних правовідносин висновків про застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16, є порушенням норм процесуального права.

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко А. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню, тому порушує клопотання про закриття касаційного провадження у справі, як такого, що відкрито помилково.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

В ухвалі Верховного Суду вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що до позовної заяви у цій справі надано копію довіреності від 01 серпня 2019 року № 31АБ1487233, якою ОСОБА_1 уповноважила

Нестеренко А. В. представляти її інтереси в установах, підприємствах,

і організаціях України, незалежно від форм власності щодо вирішення питань, пов`язаних з отриманням на її ім`я реєстраційного номера облікової картки платника податків, оформлення спадкових прав після померлого

ОСОБА_4 , отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Нестеренко А. В. № 1135, виданого 04 січня 2012 року на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 04 січня 2012 року № 1т (а. с. 4, 6).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частини четверта статті 62 ЦПК України).

Разом з цим у частині першій статті 26 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 листопада

2019 року в справі № 817/66/16 (провадження №11-185апп19) зроблено висновок, що «положеннями статті 26 Закону № 5076-VI визначено, що «адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, що узгоджується зі статтею 14 Правил адвокатської етики. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі

з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Частина друга статті 27 Закону № 5076-VI регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це

в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги,

а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим -

з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів,

а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору

в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону».

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За таких обставин висновок апеляційного суду, що факт невиконання адвокатом обов`язку з укладення договору про надання правової допомоги не може свідчити про відсутність у нього повноважень на вчинення процесуальних дій від імені довірителя, що підтверджуються довіреністю в порядку частини четверної статті 62 ЦПК України, є помилковим.

Водночас, у частині сьомій статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з пунктами 2, 8 частини першої статті 257ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо:

позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір

і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Встановивши, що до позовної заяви додана довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила Нестеренко А. В. представляти її інтереси, статус якої як адвоката підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, суд першої інстанції зробив передчасний висновок щодо подання позовної заяви у цій справі особою, яка не має повноважень на ведення справи.

За таких обставин суд першої інстанції в порядку розгляду клопотання представника відповідача - адвоката Гольдінова Ю. Л. мав надати строк для належного підтвердження представницьких повноважень Нестеренко А. В. саме як адвоката або законного представника.

Тому апеляційний суд правильно скасував ухвалу районного суду, проте помилився з мотивами ухвалення такого рішення.

Щодо клопотання представника ОСОБА_1 - Нестеренко А. В. про закриття касаційного провадження

У пунктах 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані

у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки оскаржена постанова суду апеляційної інстанції прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, яка згідно з пунктом 16 частини першої статті 353 ЦПК України підлягає апеляційному оскарженню, то відповідно до статті 389 ЦПК України така постанова підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 127/16101/17.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги,з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення частково постановлено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.

Клопотання про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню.

Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Нестеренко Анни Володимирівни про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук