КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2116/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Коцюрби О.П.

за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України)про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46234623 від 11.06.2015 року, постанови про розшук майна боржника від 17.07.2015 року, акту опису та арешту майна №396/11 від 11.11.2015 року та вилучення автомобіля у виконавчому провадженні ВП №46234623 неправомірними.

Зважаючи на обставини, викладені в позові, неправомірна бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. завдала позивачу душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров`я, погіршенні самопочуття. Позивач змушений був тривалий час стояти в чергах у виконавчій службі, звертатись до суду за захистом своїх прав, що призвело до зміни життєвого режиму.

Крім того, в листопаді 2015 року всупереч ухвалі суду від 17.04.2015 року у позивача незаконно вилучено автомобіль в рамках виконавчого провадження, який повернуто та знято арешт лише 27.10.2016 року, тобто після 1,5 року не зважаючи на ухвалу суду від 17.04.2015 року, що викликало необхідність звернення до лікарів. Позивач проходив обстеження та лікування.

Також зазначив, що зазнав значних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Його звичайний ритм життя змінився та він був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у реєстраційній службі, у виконавчі службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, з метою домогтися відновлення його порушених прав, звертатися до суду у порушенні його прав власника, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своїм майном, у душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття. Все це викликає моральні страждання від неможливості домогтися справедливості та задоволення вимог викладених у позовній заяві.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів державного бюджету в сумі 5 000 грн. для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46234623 від 11.06.2015 року, постанови про розшук майна боржника від 17.07.2015 року, акту опису та арешту майна №396/11 від 11.11.2015 року та вилучення автомобіля у виконавчому провадженні ВП №46234623.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду змінити, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 5 000 грн. до 40 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, за замістом зазначено, що районним судом не обґрунтовано чому саме такий розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. є розумним та справедливим. Більше того, такий, несправедливий розмір відшкодування моральної шкоди, принижує гідність позивача та є образливим. Також зазначив, що такий розмір моральної шкоди, лише спонукає виконавчу службу ще більше порушувати чинне законодавство, що призводить до зростання кількості скарг та позовів на державну виконавчу службу до національних судів та ЄСПЛ, на що вказує ЄСПЛ, у своїх рішеннях.

Крім того, вказав, що районний суд не прийняв до уваги вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практику ЄСПЛ, в аналогічних справах, щодо розміру справедливої сатисфакції, викладеній в пілотному рішенні ЄСПЛ від 15.10.2009 року, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» та у рішенні від 27.07.2004 року у справі "Ромашов проти України", чим порушив положення ч. 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо справедливого суду, ст.13 Конвенції, щодо ефективного засобу юридичного захисту, ст. 41 Конвенції, щодо справедливої сатисфакції, ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст.10 ЦПК України, щодо застосування практики ЄСПЛ.

У відзиві на апеляційну скаргу Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) посилаючись на зловживання ОСОБА_1 своїми правами, відсутністю доказів завдання йому фізичних або моральних страждань в тому числі і грошовому визначенні.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився не про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, Пономар О.В. в інтересах Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст.ст. 1173,1174, 1166, 1167 ЦК України).

В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46234623 від 11.06.2015 року, постанови про розшук майна боржника від 17.07.2015 року, акту опису та арешту майна №396/11 від 11.11.2015 року та вилучення автомобіля у виконавчому провадженні ВП №46234623 неправомірними. Вказана ухвала набрала законної сили.

Протиправність дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р., встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дій посадової особи державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, які були визнанні ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р., позивач зазнав душевних страждань, пов`язаних із тривалим невиконанням даного судового рішення, обмеження його у можливості реалізації своїх звичок в повсякденному житті, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема неможливість належного користування майном, і як наслідок порушення його права власності, необхідності вжиття позивачем заходів для додаткової організації свого життя та побуту, в тому числі пов`язаного із захистом свої прав у реєстраційній та державній виконавчій службі, суд дійшов висновку про стягнення з держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів державного бюджету в сумі 5000 грн. моральної шкоди, відшкодування якої покладено на державу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Протиправність дій старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Конституційним судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.

Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи встановлені обставини справи, характер порушень внаслідок дій посадових осіб державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, які ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 року визнані протиправними, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних із тривалим невиконанням даного судового рішення, обмеження його у можливості реалізації своїх звичок в повсякденному житті, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема неможливість належного користування майном, і як наслідок порушення його права власності, необхідності вжиття позивачем заходів для додаткової організації свого життя та побуту, в тому числі пов`язаного із захистом своїх прав у реєстраційній та державній виконавчій службі, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд дійшов правильного висновку про стягнення з держави шляхом списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 5000 грн. для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадових осіб державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 04 березня 2019 року у справі №295/443/17 відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що належним доказом неправомірних дій старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. та підставою для відшкодування моральної шкоди є ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцій стосовно того, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, оскільки було порушено його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном - автомобілем.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд врахував, що неправомірність дій Дарницького районного управління юстиції у м. Києві встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. З урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди та обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром грошової компенсації на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, який відповідає вимогам розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, застосував закон, що регулює спірні правовідносини й дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення та стягнення на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., що узгоджується з принципами розумності і справедливості з урахуванням заявленого позивачем розміру шкоди та долучених до справи доказів на їх підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про встановлення судом суми відшкодування моральної шкоди у заниженому розмірі.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, ОСОБА_1 не надано, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

За правилами ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: