Провадження № 2/641/149/2021 Справа № 641/1126/20
11 січня 2021 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Шелудченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 641/1126/20
про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 14.02.2020 року звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просить визнати, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , який народився в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить покласти на відповідача витрати на правову допомогу та витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з червня 2000 року по вересень 2008 року. В період проживання з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Відповідач є його біологічним батьком, однак при реєстрації народження дитини відмовився подати в орган реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Факт батьківства відповідача підтверджується сімейними фотографіями, поясненнями свідків. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2020 року по справі призначено судово-генетичну експертизу. Провадження у справі зупинено.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі.
У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 01.02.2020 року, виданої ЖК «Гудок», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
За клопотанням позивача ОСОБА_1 судом призначено проведення судово-генетичної експертизи. Судовим експертом 27.08.2020 року за № 9/854СЕ-20 до суду надіслано повідомлення про неможливість проведення експертизи з огляду на те, що 10.08.2020 року для відбору порівняльних зразків до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з`явилися ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не з`явився. Станом на 27.08.2020 зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили. У відповідно до ст. 72 ЦПК України, проведення експертизи є неможливим.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Її син ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 проживав однією сім`єю на протязі приблизно 12 років, починаючи з 2001 року. У 2008 році від вказаних відносин у них народився син ОСОБА_4 . На даний час її син зловживає спиртними напоями, з родиною не проживає, однак він завжди визнавав ОСОБА_4 своїм сином, він вимагає у ОСОБА_1 побачень з сином та хоче з ним спілкуватись. Свідок також завжди вважала ОСОБА_4 своїм онуком.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_1 . Йому відомо, що з 2000 року його сестра проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 за місцем його проживання. У 2008 році у них народився син ОСОБА_4 . ОСОБА_8 став зловживати спиртними напоями, у них почались сварки у сім`ї, та вони розійшлися. ОСОБА_2 завжди казав, що ОСОБА_4 його син та визнавав його, однак коли він починає зловживати алкогольними напоями, то стає іншою людиною. Матеріально ОСОБА_2 сину не допомагає.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що є дружиною брата позивача. ОСОБА_1 з 2000 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , у них є сумісний син ОСОБА_4 , який народився у 2008 році. При реєстрації народження сина ОСОБА_2 відмовився подавати заяву про визнання батьківства, бажав, щоб ОСОБА_1 сама зареєструвала дитину для отримання в подальшому статусу одинокої матері та відповідних пільг. Після народження дитини ОСОБА_1 пішла працювати, вихованням ОСОБА_4 до 6 років фактично займався відповідач. З подальшому він став зловживати спиртними напоями та пішов з сім`ї, на теперішній час сину матеріально не допомагає.
Між сторонами склались сімейні правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України.
У відповідності до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Так, згідно ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2021 року становить 2395грн.
У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».
Оцінюючи надані позивачем докази, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено поважних причин, які б перешкоджали відповідачу ОСОБА_2 з`явитися до експертної установи для відбору експериментальних зразків, що підтверджує факт ухилення відповідача від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі, внаслідок чого проведення призначеної судом експертизи не відбулося.
Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача, та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються з письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи. Крім того, суд зазначає, що свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та давали показання під присягою.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги про визнання його батьком дитини підлягають задоволенню.
Доведеними письмовими доказами та показаннями свідків є також вимоги про стягнення аліментів, а тому з урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 14.02.2020 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 2 300 грн. щомісячно.
Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допу скає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, за вимогу про визнання батьківства ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача та користь позивача. Щодо вимоги про стягнення аліментів, згідно Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за вказану позовну вимогу, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Крім того, відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3200грн. до матеріалів справи надано тільки копію договору про надання правової допомоги № 3/20 від 02.03.2020 року, укладеного між АО "Адвокатське бюро "ЮрГазЕнерго" та ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що в порушення приписів ч. 3 ст. 137 ЦПК України до матеріалів справи не додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, підстави для покладення на відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, наданою ОСОБА_1 , відсутні, а тому ці витрати при розподілі судових витрат покладаються судом на позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280-284, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити частково.
Визнати, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_3 , який народився у м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 300 (дві тисячі триста) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 14.02.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 16.01.2021 року.

Суддя С. О. Ященко