Апеляційне провадження № 22-ц/824/3039/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 759/3981/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М.,Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк», подану його представником Криловою Оленою Леонідівною,

на рішення Святошинського районного суду м.Києва, ухваленого 15 вересня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Величко Т.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19.10.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 12 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 28.02.2018 утворилася заборгованість перед банком в розмірі 49 507,39 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 916,38 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 35 438,24 грн.; пені за прострочене зобов`язання в розмірі 8 736,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 319,08 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 333, 68 грн.

З огляду на викладене, просило стягнути з відповідача 49 507,39 грн. заборгованості за кредитним договором та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд помилково застосував норми матеріального права щодо строку позовної давності, оскільки за висновками, викладеними в постанові Верховного суду України від 16.04.2014 у справі № 6-24цс14 перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочинається із наступного дня після спливу строку дії картки. Строк дії картки, виданої ОСОБА_1 закінчився 10/15 року, а позивач звернувся до суду 21.03.2018, що підтверджується поштовим реєстром про відправлення позову.

Суд неповно з`ясував обставини справи та не надав оцінки доказам, поданим на підтвердження заявлених банком вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що матеріали справи не містять відомостей, які б підтвердили факт отримання нею кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що оформлена нею заява про отримання картки «Універсальна» не містить строку повернення кредиту та оформлена на кредитний ліміт у розмірі 250 грн. Жодних доказів погодження нею кредитного ліміту у розмірі 12 300,00 грн. немає.

Вважає надані банком «Умови та правила надання банківських послуг» не є належними та допустимими доказами, оскільки відсутні підтвердження того, що саме ці умови та правила розуміла вона, як споживач банківських послуг. А тому вважає вимоги про стягнення процентів та штрафів недоведеними.

Наданий розрахунок заборгованості не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять додаткових реквізитів, зазначених у ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім цього, звертає увагу на пропуск строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи та з врахуванням п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, строк розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору від 19.10.2009 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 28.02.2018 року мала заборгованість за договором у загальному розмірі 49 507,39 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 916,38 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 35 438,24 грн.; пені за прострочене зобов`язання в розмірі 8 736,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 319,08 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 333, 68 грн.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору з відповідачем АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви анкету-заяву відповідача, паспорт споживчого кредиту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку, довідку про зміни умов кредитування та обслуговування картрахунку та довідку про видані картки.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував на пропуск строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Проте, апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14.

Відповідно до наданої позивачем довідки від 07.10.2019 № 30.1.0.0/2-20180322/2178 клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 19.10.2009 отримав картки № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 10.2015.

А тому посилання судом першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є безпідставними, оскільки з позовними вимогами банк звернувся до суду у березні 2018 року.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.10.2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» (т.1 ас. 7).

Окрім цього, 07.09.2010 відповідач підписала Анкету-заяву в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Також, у вказаній анкеті-заяві відповідач своїм підписом підтвердила, що він отримав вказаний договір шляхом самостійного роздрукування, та погодився, що зі змінами до Умов та правил, які вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, він буде ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.(т.1 ас.111).

13.11.2009 року відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено наступне: базова відсоткова ставка в місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; зазначено комісію за зняття готівки; визначено пеню на несвоєчасне погашення заборгованості; штраф у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісією; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75%; процентна ставка: у пільговий період 0,01% річних до 55 днів і пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця. Наступного за датою виникнення заборгованості (т. 1 ас.8).

При цьому, своїм підписом у Довідці про умови кредитування відповідач підтвердила, що вона з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми оплати за використання кредитних коштів ознайомлена (т 1. ас.8).

Отже, підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування (паспорт споживчого кредиту), відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2019 року по справі № 467/555/19, враховуючи, що шляхом ознайомлення відповідача під підпис з паспортом споживчого кредиту між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Як уже зазначалося, наданої позивачем довідки вбачається, що підписавши анкету-заяву, відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 10.2015.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки 19.10.2009 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 13.11.2009 встановлено кредитний ліміт на суму 250 грн. 00 коп., який 14.01.2010 року було збільшено до 700 грн; 11.06.2010 - до 4000 грн.; 12.06.2010 - до 4000 грн; 23.10.2010 - до 7200 грн; 19.04.2011 - до 11300 грн; 22.08.2011 - до 12300 грн; 08.11.2012 зменшено до 7920 грн; 31.10.2019 зменшено до 0,00 (т.1 ас.203).

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором від 19.10.2009 року за відповідачем станом на 28.02.2018 обліковується заборгованість в розмірі 49 507,39 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 916,38 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 35 438,24 грн.; пені за прострочене зобов`язання в розмірі 8 736,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 319,08 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 333, 68 грн.

Вказаний розрахунок є чітким, повним і розгорнутим по окремих категоріям, а також за своїм змістом узгоджується з відомостями, наведеними у виписці по рахунку відповідача.

Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі, матеріали справи не містять.

Проте, з приводу вирішення позовних вимог про стягнення штрафу та пені, колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, до відповідача ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Оскільки за обставинами вказаної справи встановлено, що позивач штраф та пеню нараховує за порушення строків повернення кредиту, колегія суддів дійшла висновку, що банк застосовує подвійну відповідальність за одне й те ж порушення.

А тому вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт правомірності нарахування банком процентів та штрафів, а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 19.10.2009 року у загальному розмірі 46 188,30 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 916,38 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 35 438,24 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 333, 68 грн.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1762 грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн. 00 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15 вересня 2020 - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 жовтня 2009 року в розмірі 46 188 (сорок шість тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: