Справа № 2-1123/08
У Х В А Л А

08 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 2-1123/08 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Берегівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 17 грудня 2008 року, головуючий суддя Драб В.І., -

встановив:

10.12.2008 ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Виконавчого комітету Берегівської міської ради мотивуючи таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померли батьки позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Спадкодавець ОСОБА_1 проживав у будинку АДРЕСА_1 і на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем свого батька.

У серпні 2004 батько позивача ОСОБА_1 отримавши відповідний дозвіл та виготовивши технічну документацію розпочав будівництво станції для човнів в районі «Буча» міста Берегова (адреса: АДРЕСА_2 ). Рішенням Берегівського міськвиконкому від 28.02.2007 № 3120 термін дії вихідних даних та дозволу для будівництва станції човнів був продовжений.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_1 будівництво не було закінчене, готовність нежитлової будівлі становить 80%, право власності на неї наразі не зареєстроване.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Відсутність державної реєстрації порушує спадкові права позивача.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо спадкування, права власності та його захисту, позивач ОСОБА_1 просив визнати його власником незакінченої будівництвом нежитлової будівлі - станції для човнів і допоміжних споруд за адресою: АДРЕСА_2 у цілому.

Рішенням Берегівського районного суду від 17.12.2008 позов задоволено: визнано ОСОБА_1 власником незакінченої будівництвом нежитлової будівлі - станції для човнів і допоміжних споруд за адресою: АДРЕСА_2 у цілому.

ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мензак Ю.Ю., у порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, рішення суду оскаржив як незаконне. Доводи скарги зводяться до таких.

Апелянт на підставі рішення Берегівської міської ради від 18.12.1997 № 535 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Кілька років тому він звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою на цю земельну ділянку, документи були подані на державну реєстрацію, однак, державний реєстратор прийняв рішення № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки земельна ділянка апелянта більш як на 98% перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:058:0059.

З листа Берегівської міськради від 30.03.2021 № 889/03-17 стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:058:0059 була внесена до ДЗК за технічною документацією із землеустрою, розробленою на підставі рішення Берегівського районного суду від 17.12.2008 у справі № 2-1123/08, до участі в якій апелянт не був залучений.

Тим часом, апелянт обов`язково мав бути залучений до участі в указаній цивільній справі, оскільки він отримав свою земельну ділянку у власність ще у 1997 році, тоді як правові підстави для будівництва станції для човнів виникли лише у 2004 році. Отже, саме апелянт є законним власником земельної ділянки.

Рішення суду не містить обставин прийняття спадщини ОСОБА_1 , що унеможливлює перевірку додержання вимог ст.ст. 1268, 1270 ЦК України.

Суд неправомірно втрутився в повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини. У рішенні суду відсутні відомості про відмову нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину).

Визнання права власності на незакінчену будівництвом будівлю не допускається, а до складу спадщини входять права і обов`язки спадкодавця як забудовника. Свідоцтво про право на спадщину в такому разі видається на права та обов`язки спадкодавця як забудовника, а не на незакінчене будівництво.

Відповідачем у такому спадковому спорі мала бути територіальна громада міста Берегова в особі Берегівської міської ради, а не виконавчий комітет цієї ради.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, тому апелянт ОСОБА_2 просить його скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е.В., який апеляцію не визнав, розглянувши справу за апеляцією за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, з яких представник апелянта ОСОБА_2 адвокат Мензак Ю.Ю. клопотав про розгляд справи за апеляцією за відсутності його та довірителя ОСОБА_2 , обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України в редакції, що була чинною на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній на час апеляційного розгляду), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на день відкриття спадщини), ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 і ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 відповідних редакцій ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, включно з обставинами, якими обґрунтовується право на позов, а у випадку оскарження рішення суду особою, яка не брала участі в справі, включно з обставинами, якими обґрунтовується право на апеляцію; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 і ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 відповідних редакцій ЦПК України).

Тож апелянт, подаючи скаргу в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що підприємцю ОСОБА_1 на підставі рішення Виконкому Берегівської міської ради народних депутатів від 30.06.2000 № 292 був виданий Державний акт серії І-ЗК № 001181 на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 9,143 га для організації культурно-рибного господарства (а.с. 14-16).

25.09.2002 Берегівський міськвиконком прийняв рішення № 259, яким із посиланням, зокрема, на своє рішення від 30.06.2000 № 292 надав підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на збір матеріалів та проектування станції для човнів та допоміжних споруд в м. Берегові за Закарпатською геологоекспедицією в мікрорайоні «Буча» (а.с. 5).

На підставі рішення Берегівського міськвиконкому від 25.09.2002 № 259 начальник Інспекції держархбудконтролю Відділу містобудування та архітектури Берегівського міськвиконкому видав ОСОБА_1 дозвіл № 114 на право виконання будівельних робіт із будівництва станції човнів зі строками виконання будівельних робіт із серпня 2004 року по серпень 2006 року (а.с. 4).

17.08.2004 архітектором м. Берегова були видані вихідні дані для будівництва вищезгаданої станції човнів та було затверджене архітектурно-планувальне завдання на будівництво (а.с. 6, 7, 9-13). Рішенням Берегівського міськвиконкому від 28.02.2007 № 120 дію вихідних даних на проектування станції для човнів та допоміжних споруд в районі «Буча» м. Берегова підприємцю ОСОБА_1 було продовжено (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер у віці 49 років (а.с. 42).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 і 21.05.2008 подав до Берегівської державної нотаріальної контори заяву у спадковій справі № 218/2008 про прийняття за батьком ОСОБА_1 спадщини за законом (а.с. 43, 44).

Згідно з Технічним паспортом на нежитлову будівлю (станцію для човнів і допоміжних споруд) по АДРЕСА_2 , виготовленим КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації БРР» 22.11.2008 (а.с. 46-50), Звітом про оцінку цієї нежитлової будівлі, виконаним станом на 01.10.2008 фізичною особою-підприємцем суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 (а.с. 18-41), і довідкою КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації БРР» від 26.11.2008 № 2165 (а.с. 45), незакінчена будівля зведена у 2008 році, ступінь її будівельної готовності становить 80%, ринкова вартість - 42438,00 грн.

З наявних на час апеляційного розгляду справи витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданих реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, випливає:

із витягу від 19.11.2014 № 29706732 - факт державної реєстрації 17.11.2014 за Берегівською міською радою (територіальною громадою) права комунальної власності на земельну ділянку площею 9,1434 га, кадастровий номер :01:058:0059, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.09.2013, призначену для рибогосподарських потреб, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

із витягу від 30.12.2014 № 31969971 - факт державної реєстрації 25.11.2014 за ОСОБА_1 права постійного користування земельною ділянкою площею 9,1434 га, кадастровий номер :01:058:0059, призначеною для рибогосподарських потреб, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги:

архівний витяг із рішення Виконавчого комітету Берегівської міської ради народних депутатів Берегівського району Закарпатської області від 18.12.1997 № 535 про передачу йому у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки площею 0,23 га та передачу йому в постійне користування земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: « АДРЕСА_3 », а також про видачу відповідних державних актів на ці ділянки (а.с. 73);

титульний аркуш «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 », яка виготовлялася ФОП ОСОБА_5 у 2018 році (а.с. 71);

адресоване ОСОБА_5 рішення державного кадастрового реєстратора (без зазначення прізвища реєстратора) Відділу у Берегівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: «невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме:

XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою :01:058:0059 Площа співпадає на 98,4882%;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини» (а.с. 72);

адресований адвокату Мензаку Ю.Ю. лист Берегівської міської ради від 30.03.2021 № 889/03-17 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:058:0059, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була внесена до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка була розроблена згідно рішення Берегівського районного суду від 17.12.2008 у справі № 2-1123/08 (а.с 74).

За приписами чинних станом на 18.12.1997 - 30.06.2000 положень ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.):

право власності на землю та право землекористування, зокрема, постійного, набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону;

право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право;

приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється;

право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів;

право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором;

правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються;

законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні.

За змістом положень ст.ст. 1, 2, 78, 79, 81, 83, 84, 90, 95, 116, 118, 122, 125, 126, 152, 153 та інших положень ЗК України (2001 р.), який набрав чинності з 01.01.2002, ст.ст. 1, 179, 181, 182, 316-319, 321, 328, 373, глави 29 та інших положень ЦК України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004, інших нормативних актів, якими забезпечується оборотоздатність нерухомого майна, цивільні права і обов`язки виникають щодо конкретно визначеної, відведеної в натурі та оформленої (зареєстрованої) земельної ділянки як об`єкта цивільних прав і саме як такі відповідні права підлягають захисту. Тобто, відповідні правовідносини в сенсі виникнення прав і обов`язків щодо конкретної земельної ділянки врегульовані по суті аналогічно до законодавства, що діяло раніше, з відповідними особливостями з огляду на динаміку законодавства щодо оформлення прав на нерухоме майно, щодо змін в обсязі повноважень певних розпорядників прав на землю тощо.

Відповідно до п. 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (2001 р.) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки відповідно до законодавства, що діяло раніше, зберігають права на ці ділянки. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) … за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Право власності на нерухоме майно та інші майнові права, пов`язані з володінням, користуванням землею, нерухомим майном, будівництвом і т.ін. входять до складу спадщини (зокрема, ст.ст. 1216-1218, 1225, 1268, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.) в редакції, чинній станом на 22.04.2008).

У наявних матеріалах відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 до 2018 року реалізував своє право на оформлення у власність і постійне користування конкретно визначених і відведених у натурі земельних ділянок відповідно до рішення Виконкому Берегівської міськради від 18.12.1997 № 535. Державні акти на право власності та на право постійного користування земельними ділянками відповідно до вказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 суду не надав. Вчиняти дії, спрямовані на реалізацію вищезгаданого рішення, ОСОБА_2 розпочав більш ніж через 20 (!) років після його прийняття.

Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у ОСОБА_2 не виникли цивільні права щодо земельної ділянки, на якій був розташований недобудований об`єкт нерухомості, з приводу визнання права власності в порядку спадкування на який спадкоємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явив відповідний позов. Саме лиш прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання у власність чи в користування фізичній особі земельної ділянки за відсутності реалізації відповідно до закону цього рішення щодо оформлення відповідних прав не породжує у такої фізичної особи права власності на земельну ділянку чи права на користування нею. Тож твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що він згідно з рішенням Берегівської міської ради від 18.12.1997 № 535 є власником земельної ділянки (без врахування дійсного змісту рішення та без параметрів і реквізитів такої) за адресою: АДРЕСА_3 , безпідставне.

Окрім цього, предметом позову в даній справі було визнання права власності в порядку спадкування на недобудований об`єкт нерухомості, а не на земельну ділянку, яка з 2000 року перебувала в постійному користуванні спадкодавця. До цього недобудованого об`єкта як такого ОСОБА_2 не має стосунку і не має правових і фактичних підстав стверджувати, що рішенням суду, ухваленим щодо цієї недобудови у спадковій справі, вирішено питання про його цивільні права та обов`язки.

За таких обставин те, що відсутні й будь-які фактичні дані, які б обґрунтовували та підтверджували по суті доводи апелянта про співвідношення ділянок, щодо яких приймалося для нього рішення ( АДРЕСА_3 ) з ділянкою площею 9,1434 га по АДРЕСА_2 , про реальні параметри такого співвідношення, взаємного розташування земельних ділянок, про належне документальне підтвердження накладання земельної ділянки з кадастровим номером :01:058:0059 на належну йому конкретно визначену ділянку (ділянки), значення не має. Рішення державного кадастрового реєстратора з посиланням на співпадіння у відповідній частині площ земельних ділянок саме по собі не є доказом наявності у ОСОБА_2 визначених прав на конкретну земельну ділянку (ділянки) та доказом порушення таких прав.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами вільно, на власний розсуд, апелянт ОСОБА_2 не довів у належний процесуальний спосіб ані факту виникнення в нього цивільного (земельного) права, ані факту його порушення, ані підстав для його захисту. Апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 17.12.2008 не ґрунтується на доказах, міркування про те, що має місце порушення його права власності на земельну ділянку, а відтак і про незаконність через це рішення суду, є недопустимими в доказуванні припущеннями (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Особа не має підстав вимагати захисту (поновлення) права, яке не виникло.

За таких обставин, ОСОБА_2 не довів наявності в нього права апеляційного оскарження рішення Берегівського районного суду від 17.12.2008, доказів про те, що таким вирішувалося питання про його цивільні права та обов`язки в справі немає. Належних підстав стверджувати, що такі права і обов`язки у ОСОБА_2 існували на відповідний час, існують на час розгляду справи за апеляцією і щодо таких прав і обов`язків є належні та допустимі докази, наразі немає. У контексті встановленого міркування ОСОБА_2 щодо обставин справи, порядку реалізації позивачем спадкових прав на незакінчену будівництвом нежитлову будівлю - станцію для човнів і допоміжні споруди за адресою: АДРЕСА_2 тощо не мають правового значення в процесі саме за його апеляцією і не можуть слугувати підставами для задоволення скарги.

Отже, суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов`язки ОСОБА_2 , останній не довів наявності у нього права на апеляцію, яку подав, тому підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за цією апеляцією немає.

Суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (ст. 362 ч. 1 п. 3, ч. 2 ЦПК України).

Відтак, оскільки наявність у ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження рішення суду перевірялася і зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, це провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 258 ч. 2, ст. 260, ст. 352 ч. 1, ст. 362 ч. 1 п. 3, ч. 2, ст. 381 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 17 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Берегівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 11 листопада 2021 року.

Судді