Справа № 465/6342/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/968/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №465/6342/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лисовича Івана Ігоровича на рішення Франківського районного суду м.Львова від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові про відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції у м. Львові про відшкодування завданої шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2017 року старшим інспектором УПП у м. Львові складено протокол серії БР №159892 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно даного протоколу, позивач, керуючи автомобілем марки «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , 17.10.2017 року на перехресті вулиць Тершаківців та Павлова у м. Львів, порушив п.16.11 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai ІХ35», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Незважаючи на те, що ПДР не порушував, зазначений протокол було скеровано до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті без встановлення істотних обставин справи. Під час розгляду справи, з метою встановлення реальних обставин справи, було подано клопотання про призначення трасологічної експертизи, яке суд задовольнив. Експертом Львівського НДІ судових експертиз складено висновок №6878 від 15.02.2018, згідно якого з технічної точки зору, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є обставини, пов`язані з виїздом автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на смугу зустрічного руху при наявності суцільної лінії горизонтальної розмітки дороги 1.1., перетинати яку забороняється. Позивач зазначає, що як наслідок, 30.03.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрито судом у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з незаконними діями співробітників УПП у м. Львові, позивачем було затрачено кошти в розмірі 3 714 грн. на проведення експертизи. Також йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 2 500 грн. Моральна шкода полягає у хвилюванні та душевних стражданнях, оскільки він ДТП не вчиняв, щодо нього було складено неправомірний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який не відповідав дійсності, його безпідставно звинуватили у скоєнні адміністративного правопорушення, працівники поліції не враховували його пояснення. Він був змушений витрачати свій час для участі у судових засіданнях та витрачати власні кошти на проведення трасологічної експертизи.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача-адвокат Лисович І.І.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності , яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. З врахуванням наведеного, суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності то підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди не має. Просить скасувати рішення суду та узвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скагу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Приписами ч.2 ст.247 ЦПК України встановлено, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено такі обставини.

17.10.2017 року старшим інспектором УПП у м. Львові складено протокол серії БР №159892 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно даного протоколу, позивач, керуючи автомобілем марки «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , 17.10.2017 року на перехресті вулиць Тершаківців та Павлова у м. Львів, порушив п.16.11 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai ІХ35», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Зазначений протокол було скеровано до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2017 року у справі № 464/7187/17 (яка набрала законної сили) постановлено призначити у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП судову інженерно-технічну експертизу. Проведення такої експертизи доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до Висновку експерта №6878 судової авто технічної експертизи по адміністративній справі 464/7187/17 від 15.02.2018 року встановити відповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам вказаних у протоколі пунктів ПДР України, не є можливим. У діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам суцільної лінії горизонтальної розмітки дороги п.1.1. ПДР, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та перетинати яку забороняється і не дозволяє виїжджати на смугу зустрічного руху для обгону транспортних засобів попутного напрямку. З технічної точки зору, причиною настання ДТП зіткнення двох автомобілів «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Hyundai ІХ35», д.н.з. НОМЕР_3 , - є обставини, пов`язані з виїздом автомобіля «Hyundai ІХ35» під керуванням ОСОБА_2 на смугу зустрічного руху при наявності суцільної лінії горизонтальної розмітки дороги 1.1., перетинати яку заборонено.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30.03.2018 року закрито провадження у справі №464/7178/17 у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Статтями 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями частин 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не врахував, що позивач звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, яке не є юридичною особою, а лише структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, а відтак не може бути у статусі відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Такий правовий висновок висловлений у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.(ст.13 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про залучення держави в якості відповідача, а також державного органу, яким завдано шкоду, а саме Департаменту патрульної поліції, які є належними відповідачами у даній справі, позивач не заявляв.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам рішення суду не відповідає , а тому підлягає зміні в частині мотивів викладених в редакції цієї постанови .

Інші доводи апеляційної скарги не оцінюються судом, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для зміни рішення і відмови у задоволенні позову, який пред`явлений до неналежного відповідача.

У порушення вимог процесуального права суд першої інстанції не роз`яснив позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі належних відповідачів, і не попередив позивача про наслідки вчинення або не вчинення цієї процесуальної дії. На стадії апеляційного провадження, процесуальним законом не передбачено заміни відповідача, а тому апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право на звернення з позовом до держави України та Департаменту патрульної поліції .

Таке роз`яснення відповідає вимогамм викладеним у ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(лалі Закон) відповідно до якої у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Згідно з частиною 4 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4,ч.2, ч.4,383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисовича Івана Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 20 січня 2021 року змінити , виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк