ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/821/1664/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/400/21 Категорія: на ухвалу Коцюбинська Ю.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

заявник: ТОВ «Інтеркеш Україна»

представник заявника: адвокат Ковач Іван Васильович

заінтересована особа: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ТОВ «Інтеркеш Україна» - адвоката Ковач Івана Васильовича на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ТОВ «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Інтеркеш України» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову нерухомим майном.

В провадженні Жашківського районного суду Черкаської області знаходиться позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування заяви вказує, що 17.01.2020 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 15/01, згідно якого позичальник отримав кредит строком на 3 роки в розмірі 300000,00 грн. (триста тисяч гривень 00

коп.) зі сплатою 25 % (двадцять п`ять) відсотків в рік від суми кредиту.

Свої зобов`язання за Договором позивач виконав повністю, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 17.01.2020 року про перерахування грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника.

Відповідач умови Договору не виконує належним чином, кредитні кошти в строки та розмірах визначених умовами Договору та Графіком платежів, що є додатком № 1 до вказаного Договору не сплачує. На відправлені листи для вирішення ситуації досудовим шляхом ніяк не реагує, на телефонні дзвінки позивач не відповідає, в добровільному порядку не бажає сплатити суму боргу, станом на 09.04.2021 року, відповідач вищезазначені умови договору не виконала та за нею обліковується заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 15/01 від 17.01.2020 року у сумі 318 118 грн., а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Дані обставини свідчать про бажання відповідача уникнути від відповідальності за кредитним договором.

З огляду на вищевказане, сторона позивача вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 98,8 кв.м. (житлова площа 64 кв.м.), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а тому позивач звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» у забезпеченні позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ТОВ «Інтеркеш Україна» - адвокат Ковач Іван Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він не заперечує проти накладення арешту на ту частину квартири, яка є співмірною позовним вимогам та відповідає розміру заборгованості відповідача. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову мотивує тим, що без таких заходів істотно буде ускладнено та взагалі унеможливлено виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, враховуючи те, що відповідач не виконує та не збирається добровільно виконувати свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту. Крім того, вищевказане кредитне зобов`язання не забезпечене іпотекою чи заставою, відповідних договорів між позивачем та відповідачем не укладалось. За таких обставин, у разі задоволення позовних вимог позивача, єдиним способом повернення боргу є звернення стягнення на нерухоме майно відповідача, однак є достатньо підстав вважати, що до моменту винесення рішення суду на користь позивача, відповідач може продати або іншим чином позбутися нерухомого майна, за допомогою якого можуть бути задоволенні вимоги позивача по стягненню заборгованості. Як наслідок, останнє позбавить позивача можливості стягнути з позичальника суму боргу та реально виконати рішення суду, у випадку задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд 1 інстанції виходив з того, що вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами. Заявник просить накласти арешт на нерухоме майно, вартість якого значно перевищує суму невиконаного зобов`язання, в розмірі 318118 грн., що не унеможливлює накладення арешту на зазначене майно. Отже, оцінюючи в сукупності вказані вище обставини та доводи заявника, суд дійшов висновку, що заява є необгрунтованою і не вбачає підстав для її задоволення, а тому постановляє ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п. 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснення, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору (позову, що забезпечується) є стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 15/01 від 17.01.2020 року у сумі 318 118 грн.

У зв`язку з цим, ТОВ «Інтеркеш Україна» звертаючись з відповідною заявою, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Задоволення вимоги заяви про накладення арешту на квартиру до вирішення справи по суті не спрямовані на ефективний захист або поновлення порушених прав заявника.

Отже, заявником не доведений зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного вище та встановлених обставин щодо даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що подання приватного виконавця взагалі не містять висновків щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань, тобто умисних винних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала Жашківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року є законною, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382-384, 441 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Інтеркеш Україна» - адвоката Ковач Івана Васильовича, залишити без задоволення.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ТОВ «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак