Справа № 524/8381/20
Провадження № 2-з/524/2/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Вінтоняк Н.Д., за участю секретаря Воблікової І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, предметом якого є магазин продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому відповідач за первісним позовом просить визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 удаваним, визнати вказаний договір договором купівлі-продажу, визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та в порядку його поділу визнати за кожним зі сторін право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Одночасно з пред`явленням зустрічної позовної заяви до суду, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов по справі шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , до вирішення справи по суті.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що позивач приховав факт того, що спірна квартира, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами. Вважаючи, що ОСОБА_2 може розпорядитися спірним майном, що може значно утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення про поділ спільного майна подружжя, позивач просив заявлене клопотання задовольнити.

Ухвалою суду від 18 січня 2021 року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом.

Дослідивши надані матеріали, суд прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, предметом зустрічного позову є визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, набутої, як вважає ОСОБА_1 , за рахунок спільних коштів подружжя.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 259, від 28.02.2020 року , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим Вячеславом Михайловичем.

З огляду на те, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки ОСОБА_1 оспорює права особистої власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, що набуте ним на підставі договору дарування, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом спору та на даний час належить ОСОБА_2 , а невжиття заходу забезпечення позову може в подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Обраний ОСОБА_1 вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну нерухомість спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним, крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Керуючись ст. ст. 149 -153, 258, 260-261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 259, від 28.02.2020 року , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим Вячеславом Михайловичем.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк