КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року місто Київ.

Справа 752/24561/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12903/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2018 року ( у складі судді Шкірай М.І., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року КП Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 р. станом на квітень 2015 року у розмірі 148 884 грн. 51 коп., а також судовий збір в розмірі 1 600 гривень.

В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають в ній і користуються послугами, що надавалися/надаються позивачем.

Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» створене рішенням 11 сесії II скликання Голосіївської районної в м. Києві Ради від 25.11.2004 р. № 30/07 та на підставі рішення VII сесії VI скликання Київської міської ради від 31.03.2011 р. і передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності підприємства є:

-2.2.1. Утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення.

-2.2.5. Забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню.

-2.2.16. Збирання квартирної плати (плати за утримання житла,), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників не житлових приміщень та інших платежів.

Однак, в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, а також вимог Житлового кодексу України, відповідачі не у повному обсязі сплачують квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість перед КП «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» за період з 01.10.2010 року по 30.03.2015 року у загальному розмірі 148884,51 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» () заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 148 884 грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн., а всього 150484 грн. 51 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона не повідомлялась про розгляд справи, їй не надсилалась копія позову, а заборгованість стягнуто у більшому розмірі ніж зазначено в розрахунку позивача, більш ніж за чотири роки і 7 місяців з порушенням строку позовної давності. Суд не врахував, що позивач не надав докази надсилання квитанцій на оплату послуг, а також суд не врахував що власником особового рахунку є ОСОБА_6 , який не зазначений як відповідач. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає фактичним обставинам.

Ухвалою від 15 вересня 2021 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач в межах визначеного строку надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити рішення без змін, не застосовувати норми, які регулюють позовну давність, оскільки така переривалась проведенням оплат боржниками.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивачі - це виконавець послуг.

Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Форма № 3 виданою комінальним концерном «Центр комунального сервісу (а.с.9).

Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» створене рішенням 11 сесії II скликання Голосіївської районної в м. Києві Ради від 25.11.2004р. № 30/07 та на підставі рішення VII сесії VI скликання Київської міської ради від 31.03.201 1р. і передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності підприємства є:

- 2.2.1. Утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення.

- 2.2.5. Забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню.

- 2.2.16.Збирання квартирної плати (плати за утримання житла,), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників не житлових приміщень та інших платежів.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Як вбачається, з наданого стороною позивачів розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість відповідачів перед: КП «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» за період з 01.10.2010 року по 30.03.2015 року становить 148 884,51 грн., з них сума основної заборгованості - 88 585,66 грн., інфляційні нарахування - 51331,91 грн., 3% річних - 8966,74 грн.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку , що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, разом з тим судом були порушені норми процесуального права, які стали підставою для ухвалення незаконного рішення, суд позбавив відповідача можливості взяти участь в розгляді справи, не повідомивши останнього про розгляд справи, не надіслав йому копію позову, внаслідок чого останній був позбавлений можливості надати відзив та подати заяву про застосування строку позовної давності, яка викладена в апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи та на це посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції ухвалено рішення за відсутності ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні відомості про вручення поштового відправлення (копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви), а направлений судом на адресу ОСОБА_1 конверт повернутий на адресу суду.

09 липня 2018 року суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного провадження за відсутності сторін та ухвалив рішення, не перевіривши дотримання прав відповідача бути обізнаним про те, що до неї позивачем висуваються позовні вимоги.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач має право подати заяву про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З позовом до суду позивач звернувся 29 листопада 2017 року. Перед зверненням до суду з позовом Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року було повернуто заяву про видачу судового наказу, відповідно заборгованість необхідно стягнути за три роки, що передували зверненню з заявою про видачу судового наказу з 01 серпня 2014 року . Також суд враховує межі заявлених вимог, а саме борг станом на 30 березня 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованість станом на 01 квітня 2015 року заборгованість відповідачів становить 88585 грн. 66 коп. Заборгованість станом на 01 серпня 2014 року становить 87443,50 грн. Таким чином, заборгованість за період з 01 серпня 2014 року по 30 березня 2015 року складає суму 1142 грн. 10 коп.

В задоволенні вимог про стягнення боргу з 2010 року до 31 липня 2014 року слід відмовити через пропуск позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.

Посилання позивача на те, що боржниками проводились оплати в грудні 2012 року в листопаді 2014 року та лютому 2015 року, апеляційний суд не приймає, так як суду не надавались квитанції в яких би було зазначено, що боржники у вказані місяці погашали борги , а не сплачували поточні платежі. Також з розрахунку не можливо встановити, за який конкретно період відповідачами оплачувався борг, а відповідно не можна дійти висновку, що останні визнавали наявність боргу за конкретний період або визнавали наявність боргу починаючи з 2010 року.

Враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України з відповідача також на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції та три відсотки річних, які нараховуються на суму боргу 1142 грн. 10 коп., яка заявлена в межах строку позовної давності за період три роки, а саме з 01 серпня 2014 року до 30 квітня 2015 року межі позовних вимог. Індекс інфляції за цей період становитиме суму 603 грн. 81 коп., а три відсотки за три роки, що передували зверненню до суду 25 грн. 63 коп., які розраховані за допомогою спеціальної програми "калькулятор" в Лізі Закон.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на вимоги ст. 376 ЦПК України, та порушення судом норм процесуального права, щодо розгляду справи в порядку спрощеного та письмового провадження за відсутності даних у суду про обізнаність відповідача про розгляд справи в суді, порушення прав останнього та ухвалення внаслідок цього рішення, про стягнення боргу без врахування пропуску позивачем строку позовної давності, щодо частини заявлених вимог, рішення районного суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Рішення суду в іншій частині не переглядається, так як інші відповідачі не подавали апеляційні скарги.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача за подачу позову, пропорційно до задоволених вимог стягненню підлягає судовий збір 16 грн., що складає 1% . З позивача на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір 2376 грн., що складає 99 відсотків, з огляду на те, що саме на 99% була зменшена сума богу, внаслідок відмови в задоволенні позову, заявленого поза межами позовної давності.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року, в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 Скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким.

Позов Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» () заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01 квітня 2015 року у розмірі 1142 грн. 10 коп., інфляційні втрати 603 грн. 81 коп., 3% річних 25 грн. 63 коп. , а всього 1771 грн. 54 коп та судовий збір у розмірі 16 грн. за подачу позову.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» () на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2376 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 15 листопада 2021 року

Суддя-доповідач

Судді