КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої 293 060,33 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.06.2016 відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанк», отримав кредитну карту із первісно встановленим кредитним лімітом. Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі як відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконував, проте, ОСОБА_1 , зобов`язання належним чином не виконувала, в наслідок чого станом на 25.11.2020 у неї утворилась заборгованість перед банком у сумі 293 060,33 грн., яка складається з наступного: 232 467,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 153 028,99 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 79 438,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13 018,32 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 47 574,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Звертаючись до суду просить стягнути заборгованість у розмірі 293 060,33 грн, яка складається з наступного: 232 467,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 153 028,99 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 79 438,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13 018,32 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 47 574,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 1-5зв.).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16.06.2016 в розмірі 153 028,99 грн та судові витрати у розмірі 2 295,43 грн, а всього стягнути 155 324,42 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 107-110зв.).

В апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком договір. Зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту та штрафних санкцій. Апелянт вважає, що у даному випадку не можуть бути застосовані висновки Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (а.с. 114-118).

Відзиву від відповідача не надходило.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

16.06.2016 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві.

Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

З огляду на надані документи, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконував.

25.10.2019 ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 25.10.2019, отримала преміальну картку з кредитним лімітом до 200 000,00 грн.

До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості станом на 25.11.2020, виписку за договором № б/н станом на 27.11.2020, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

З виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою, знімала та поповнювала готівку, тобто реалізувала своє право на користування кредитним лімітом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.11.2020 у неї утворилась заборгованість перед банком у сумі 293 060,33 грн, яка складається з наступного: 232 467,84 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 153 028,99 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 79 438,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 13 01 ,32 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 47 574,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил, на підставі яких відповідач при укладені договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативи банку.

Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов п. 2.1.1.12.3.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, за несвоєчасне виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання за цим Договором, банк має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник обов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. (в еквіваленті 500,00 грн., за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Згідно п. 2.1.1.9.1 договору, він починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, тому до стягнення на користь позивача підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту. В іншій частині вимоги є безпідставними, та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили розмір відсотків за користування кредитними коштами, та розмір штрафу, саме такий як зазначає позивач. Під час ухвалення рішення суд першої інстанції керувався правовим висновком Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка витягу із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено, також, у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, апеляційний суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.06.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.02.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, апеляційний суд, вважає доводи апелянта щодо отримання згоди відповідача на Умови надання банківських послуг шляхом особистого підписання заяви-анкети є необґрунтованими та такими, що суперечать правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, який на думку колегії, було вірно застосовано судом першої інстанції до правовідносин, що виникли між сторонами.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині є цілком обґрунтованими та законними.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо неприйняття судом першої інстанції паспорту споживчого кредиту, яка підписана боржником, то апеляційний суд, критично оцінює такий доказ, оскільки останній не містить підпису відповідача.

Крім того, з паспорту споживчого кредиту вбачається, що в ньому зазначено умови кредитування для декількох карт, а саме: Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC World BlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite, Картка Visa Infinite. До кожної картки встановлено певний кредитний ліміт та відсоткова ставка. Однак, із наявного в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту не можливо встановити яку саме кредитну картку було видано ОСОБА_1 та яка відсоткова ставка застосована до наданого кредиту.

Поряд з цим, додані позивачем до позовної заяви розрахунки заборгованості за договором та виписка по рахунку, на думку апеляційного суду, також не є належними та допустимими доказами наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі щодо нарахування відсотків, пені та штрафів, оскільки по суті є калькуляцією та підтвердженням руху коштів по рахунку, якими позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, а не свідчить про правильність їх нарахування у відповідному розмірі та списання в подальшому з рахунку (а.с. 6-8, 9-21).

За таких обставин, апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та обґрунтовано визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків та заборгованості за простроченими відсотками не доведеними належними та допустимими доказами, а тому, такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська