головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
провадження № 22-ц/824/3822/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року

за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Кулик Світлани Анатоліївни про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Таскомбанк», у якому просив:

визнати незаконною державну реєстраційну дію та зобов`язати будь-якого уповноваженого суб`єкта державної реєстрації прав скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 37798268, вчинений 14 серпня 2020 року о 18:07:43 годині державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, яка складається з двох кімнат загальною площею 51,29 кв. м, житлова площа - 28,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53648950 від 18 серпня 2020 року 09:02:31 год., за АТ «Таскомбанк»;

зобов`язати будь-якого уповноваженого суб`єкта державної реєстрації прав відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, яка складається з двох кімнат загальною площею 51,29 кв.м, житлова площа - 28,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії усім суб`єктам державної реєстрації щодо указаної квартири.

У мотивування вимог заяви зазначено, що АТ «Таскомбанк» набув право власності на нерухоме майно за процедурою, проведеною з порушеннями чинного законодавства, та має можливість здійснити відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем оспорюється право власності банку на указану квартиру, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кулик С.А. про забезпечення позову.

Накладено арешт на нерухоме майно - квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 51,29 кв. м, житлова площа - 28,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00.

Заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії всім суб`єктам державної реєстрації прав, щодо вказаної квартири.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Накладення арешту на указане майно із заборонною вчиняти будь-які реєстраційні дії до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача та третіх осіб, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

Зауважує, що подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття вказаного у заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить достатнього обґрунтування ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження майна.

У заяві не зазначені обставини та докази, які б стверджували про те, що застосування вказаного заходу забезпечення позову не призведе до дисбалансу прав сторін по справі, а також не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення всупереч статті 154 ЦПК України.

Судом першої інстанції не враховано, що у спірній квартирі станом на момент пред`явлення позову проживав та зареєстрований колишній власник квартири - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим банк не має підстав та можливості для здійснення відчуження квартири без попереднього зняття з реєстрації вказаної особи добровільно або у примусовому порядку.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 (провадження № 61-9349св19).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, позивач не навів правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту та не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом.

Ухвала суду першої інстанції не містить обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру, у якій зареєстрований позивач, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно обирати та застосовувати захід забезпечення позову, який буде співмірним заявленим позовним вимогам, суд звертає увагу, що заявник не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою та обрати інший вид забезпечення позову, передбачений статтею 150 ЦПК України, який буде менш обтяжливим і не буде порушувати права власника майна, а також буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідив заявлений позивачем захід забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру, на предмет його співмірності із заявленими позовними вимогами та необхідності у його застосуванні, внаслідок чого, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволенні заяви.

Також, апеляційним судом встановлено, що подана заява про забезпечення позову не містить доказів існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного у заяві виду забезпечення позову, оскільки заява не містить достатнього обґрунтування ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій направлених на відчуження майна.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування права норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кулик Світлани Анатоліївни про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складений 15 листопада 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Д.Р. Гаращенко

Є.М. Суханова