УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

15 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, у якому просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 52 600 дол. США за борговою розпискою від 11.05.2021 року та 3% річних, що складає 648, 49 дол. США, вирішити питання про судові витрати.

Станом на 16 листопада 2021 року провадження у справі не відкрито.

15 листопада 2021 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу у справі ОСОБА_2 на праві власності та на інше рухоме та нерухоме майно, яке є у наявності у відповідача та заборонити останньому до набрання чинності рішенням суду в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири та іншого рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову вказав, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів від 11.05.2021 року на суму 52 600 дол. США, які зобов`язався повернути до 12.06.2021 року. Станом на час звернення до суду із позовом борг відповідачем не повернуто. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за вищезазначеним договором, позивач просить стягнути борг у розмірі 52 600 дол. США та 3% річних, що складає 648, 49 дол. США.

На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач намагається відчужити належну йому квартиру, що на думку позивача свідчить про намагання відповідача ухилитися від виконання взятих на себе обов`язків по поверненню грошових коштів взятих у борг.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду, в разі його задоволення та беручи до уваги предмет спору, позивач вважає за необхідне просити суд накласти арешт на майно, що знаходиться у власності відповідача та на інше рухоме та нерухоме майно, яке є у наявності у відповідача та заборонити останньому до набрання чинності рішенням суду в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири та іншого рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача. Неприйняття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та на інше рухоме та нерухоме майно, яке є у наявності у відповідача та заборонити останньому до набрання чинності рішенням суду в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири та іншого рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача в даному випадку може ускладнити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

За протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.11.2021 року, заяву про забезпечення позову передано судді Булах Є.М. 16.11.2021 року

У відповідності із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд прийшов до наступних висновків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорювань право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

ВП ВС у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За загальним правилом забезпечення позову може стосуватися не будь-якого майна, а лише того, право на яке стверджується відповідними доказами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач зазначає, що між учасниками справи виник спір з приводу неналежного виконання відповідачем перед позивачем боргових зобов`язань щодо повернення позики(грошових коштів) та просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка за відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.11.2021 року належить відповідачу ОСОБА_2 , однак за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №285066628 від 16.11.2021 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської ДНК Новосельською О.В. власницею вказаної вище квартири з 23.06.2017 року є ОСОБА_3 .

Заявляючи у заяві вимоги про накладення арешту на інше рухоме та нерухоме майно, яке є у наявності у відповідача та накладення заборони останньому до набрання чинності рішенням суду в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири та іншого рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача заявником відомостей про наявність у відповідача іншого нерухомого та рухомого майна і його конкретизацію не надає та не зазначає з чого воно складається.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на конкретне майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 та не конкретизує інше нерухоме або рухоме майно, що є у наявності у відповідача.

Оскільки за загальним правилом суддя вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову в межах обраного заявником конкретного заходу забезпечення позову та вирішує питання його співмірності із заявленими позовними вимогами, за відсутності конкретизації іншого майна на яке заявник просить накласти арешт і заборону та відсутності відомостей про перебування такого майна у власності у ОСОБА_2 , суддя позбавлений права розсуду у даному випадку та приходить до висновку про невідповідність поданої заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявником тієї обставини, що майно, відносно якого заявник просить застосувати заходи забезпечення позову, а саме: квартира АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві власності відповідачу у справі ОСОБА_2 та відсутності конкретизації іншого майна, яке є у наявності у відповідача, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню.

За приписами ч. ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. 153, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 16.11.2021 року.

Суддя Є.М. Булах