Справа № 308/8233/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 18.01.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.01.2021 року.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 677 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , який проживає разом зі позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач стверджує, що спору з відповідачем щодо місця проживання дитини не має. Після розірвання шлюб дитина залишиться проживати зі нею.
У позовній заяві вказано, що тривалий час між позивачем та відповідачем є непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, сторони втратили почуття любові, поваги один до одного та дружби, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків
У позовній заяві вказано, що відносини між чоловіком та жінкою повністю зіпсовані, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, крім цього існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, в діях щодо виховання сина, внаслідок чого, на думку позивача спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим та суперечить моїм інтересам та інтересам нашого сина.
Позивач вказує на те, що спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом - відсутній.
Так, з огляду на викладене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 який укладений 11 жовтня 2003 року та зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області актовий запис № 677, неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити проживати із нею та стягнути на її користь із відповідача понесені нею судові витрати.
В судове засіданні позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Разом із тим через канцелярію суду ОСОБА_1 , подала заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавав. Суд констатує, що окрім направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повідомлення про виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (http:// court.gov.ua/).
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 677, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , оригінал якого міститься у матеріалах справи.
Від вказаного шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.05.2006 серії НОМЕР_2 , копія якого міститься у матеріалах справи.
Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, тобто даний шлюб існує тільки формально.
До матеріалів справи додано копію вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2020, яким відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а потерпілою у кримінальному провадженні є позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
На даний час ведення між ними спільного господарства припинено та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.
Суд констатує, що спору щодо спільно набутого майна подружжя не має.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
У даному позові відсутні відомості про спір між батьками щодо місця проживання дітей. Разом із тим вказано, що син ОСОБА_4 , проживає із позивачем, за твердженням позивача спору щодо місця проживання дитини у сторін не має.
Суд бере до уваги, що від відповідача до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до ч.4 ст.223, 280-282 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Таким чином, позовна заява про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1ст.141ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір, згідно квитанції №32515150-1 від 17.08.2020 року, в сумі 840,80 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 який укладений 11 жовтня 2003 року та зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області актовий запис № 677 - розірвати.
Неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ), сплачений нею, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош