РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Мукачево Справа №303/6287/20

2/303/191/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2018 року з відповідача стягуються аліменти на дітей у розмірі по 1300,00 грн. щомісячно, однак з часу постановлення даного рішення збільшився прожитковий мінімум для дітей та мінімальний розмір аліментів, а також зросли потреби дітей та погіршився її матеріальний стан.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому висловив свою незгоду із заявленим позовом, оскільки з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів в нього змінився сімейний стан. На його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу, а матеріальне становище позбавляє його можливості сплачувати збільшений розмір аліментів, так як він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Мукачівської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. на місяць.

Також позивач наголосив на тому, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для прийняття нового судового рішення про перегляд їх первісного розміру.

У поданій відповіді на відзив позивач просить відхилити доводи відповідача та зазначає, що в неї погіршився матеріальний стан, у зв`язку із зміною роботи, а народження у відповідача дітей в іншому шлюбі не є підставою для ухилення від участі в утриманні дітей.

У поданому суду запереченні на відповідь на відзив, відповідач зазначив, що ним подано належні та допустимі докази щодо погіршення його матеріального становища та зміни сімейного стану, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 30 вересня 2003 року, а.с. 7), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 2010 року, а.с. 8) .

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 березня 2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі по 1300,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, та до досягнення ними повноліття.

Разом з тим, відповідач по справі 19 січня 2019 року повторно зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ).

В даному шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).

Згідно з даними довідки про отримання (неотримання) допомоги від 14 грудня 2020 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Мукачівської міської ради та йому призначено допомогу при народженні дитини з 01.02.2019. Розмір допомоги з 01.03.2019 по 28.02.2022 становить 860,00 гривень, щомісячно.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи суд приймає також до уваги наступне.

Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Поряд з цим, частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема частиною другою ст.182 Сімейного кодексу України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 по справі №459/2181/17.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1300 грн. до 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

Отже, у спірній по справі ситуації суд має надати відповідну правову оцінку таким доводам одержувача аліментних платежів.

Як було наведено перед цим, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені Сімейним кодексом України.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приймаючи до уваги вищевказані доводи позивача слід констатувати, що нею не подано жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про значне покращення матеріального стану та платіжної спроможності платника аліментів, погіршення її матеріального становища, а також відносно погіршення здоров`я дітей та фактичну наявність інших обставин для збільшення розміру аліментів.

Натомість, судом встановлено, що відповідач повторно зареєстрував шлюб та має на утриманні іншу малолітню дитину. Також він перебуває на обліку в Мукачівському міському управлінні соціального захисту населення та отримує одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. на місяць.

Позивачем вищевказаних обставин не спростовано, натомість доводи ОСОБА_1 щодо наявності у відповідача матеріальної спроможності сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі залишилися доказово непідтвердженими.

В свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, визначений рішенням суду від 1 березня 2018 року розмір аліментів не є меншим, ніж гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів.

Частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, обов`язок батьків по утриманню дитини покладається на батьків у рівній мірі.

Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів у рішенні від 01.03.2018 надає можливість забезпечити інтереси дитини, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище та відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності.

Таким чином, суд не знаходить правових підстав для збільшення розміру аліментів, які визначенні на підставі вищевказаного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 280, 281, 283, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Кость