Номер провадження: 22-ц/813/5582/21
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи: Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Антимонопольний комітет України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування донарахувань у розмірі 84 484,52 гривень

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи: Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Антимонопольний комітет України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування донарахувань у розмірі 84 484,52 гривень, які зазначені в рішенні комісії ПАТ «Одесагаз» № 194 від 20 квітня 2018 року та акті-розрахунку №335 від 20.04.2018 р..

У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила, зупинити дію рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194 від 20 квітня 2018 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018 р. та зафіксовано в акті про порушення №395 від 22.03.2018 року, яким нарахований граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 84 484,52 грн.;

-зупинити дію рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194/1 від 21 червня 2019 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018 р. та зафіксовано в акті про порушення №335 від 22.03.2018 року, яким донараховано згідно розрахунку, граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 43 447,31 грн.;

-заборонити комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Одесагаз» приймати рішення про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018 р. та зафіксовано в акті про порушення №335 від 22.03.2018 року.

В обгрунтування вказаної заяви позивач зазначила, що комісія постійно з одного й того ж акту приймає рішення без повідомлення учасників, складають висновки про службове розслідування. Рішення комісії лише затягують розгляд справи, унеможливлюють прийняття ефективного, всебічного, своєчасного та об`єктивного рішення судом, а в подальшому ускладнить виконання рішення у випадку задоволення позовної заяви. Крім того, Національна комісія в своїх поясненнях чітко зазначила ще у 2018 року, що ПАТ «Одесагаз» повинно зробити корегування в розрахунку, а ПАТ «Одесагаз» приймає рішення не змінюючи попереднє або не скасовує його, що лише ускладнить та унеможливить в майбутньому виконання рішення суду у випадку його задоволення. Крім того, буде постійно виникати новий спір, необхідно буде знову оскаржувати і так буде відбуватися нескінченно. Також, виникають ризики при прийнятті рішень комісією ПАТ «Одесагаз» створити заборгованість та її просрочення такими діями, при прийнятті нових рішень, так як не на будь-якій стадії можна збільшувати розмір позовних вимог або їх уточнювати.

У випадку не зупинення дії рішення комісії є вірогідність стягнути заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного до винесення рішення в Суворовському районному суді м. Одеси, що унеможливить виконання рішення та ще створює своїми діями прострочку. Всі рішення, які приймаються ПАТ «Одесагаз» повністю та вчасно оскаржуються в суді, але після закриття підготовчого засідання відповідач може прийняти ще одне незаконне рішення про яке позивач та його представник навіть не будуть знати.

Також рішення комісії відповідача за своєю суттю, відповідно до п. 11 глави 5 розділу XI КГС приймається за результатами розгляду акта про порушення: про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.

При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості

А відповідач порушує процедуру спочатку складають акт-розрахунок, а потім приймають рішення, де немає навіть посилання на п. 11 глави 5 розділу XI КГС.

З вище наведеного, вбачається, що рішення комісії відповідача задовольнила вже акт про порушення від 22.03.2018 р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпчення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, публічне акціонерне товариство «Одесагаз», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 04.11.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Крім того, 04.11.2021 року до канцелярії Одеського апеляційного суду була подана заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Залишаючи без задоволення заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довела суду про існування ризиків того що відповідач може або намагається вчинити дії щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В поданій апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду першої інстанції та на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що комісія АТ «Одесагаз» постійно приймає рішення, які суперечать Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Апелянт зазначає, що у випадку не забезпечення позову можуть виникнути наступні ризики, а саме виникнення заборгованості за необлікований газ, прострочення заборгованості, а також прийняття нових рішень комісії АТ «Одесагаз» щодо задоволення акту про порушення № 335 від 22.03.2018 року.

Апеляційний суд критично оцінює вказані посилання апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову N 9 від 22.12.2006 р.,особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що при зверненні до суду позивач просила скасувати донарахування у розмірі 84 484,52 грн., які зазначені в рішенні комісії ПАТ «Одесагаз» № 194 від 20 квітня 2018 року та акті-розрахунку №335 від 20.04.2018 р..

20.10.2019 р. позивач збільшила вимоги та остаточно просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194 від 20 квітня 2018 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018р. та зафіксовано в акті про порушення №395 від 22.03.2018 року, яким нарахований граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 84 484,52 грн. ;

-визнати протиправним та скасувати рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194/1 від 21 червня 2019 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018р. та зафіксовано в акті про порушення №335 від 22.03.2018 року, яким донараховано згідно розрахунку, граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 43 447,31 грн..

Як вбачається з матеріалів справи за час розгляду справи комісією ПАТ «Одесагаз» було прийнято рішення, яким зменшено розмір розрахунку по результатам обстеження за 22.03.2018 р., таким чином вказаним рішенням комісія ПАТ «Одесагаз» зменшила донарахування споживачу аж до 43447, 31 грн., тобто такі дії були зроблені в інтересах ОСОБА_1 .

Так, як вбачається з матеріалів справи, Суворовський районний суд м. Одеси 18 червня 2021 року вже прийняв рішення по вказанй цивільній справі №523/12032/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи: Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Антимонопольний комітет України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасувати рішення комісії, яким позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи: Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Антимонопольний комітет України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування рішення комісії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194 від 20 квітня 2018 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018р. та зафіксовано в акті про порушення №395 від 22.03.2018 року, яким нарахований граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 84 484,52 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії ПАТ «Одесагаз» № 194/1 від 21 червня 2019 року про порушення ОСОБА_1 пп. 2 п. 2 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газоспоживання, яке виявлено при обстеженні службою СЕВБГО 22.03.2018р. та зафіксовано в акті про порушення №335 від 22.03.2018 року, яким донараховано згідно розрахунку, граничний об`єм споживання природного газу (вартість необлікованого об`єму природного газу) в розмірі 43 447,31 грн..

Стягнуто з акціонерного товариства «Одесагаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 25205,79 грн.

Таким чином у апеляційного суду не має жодних підстав вважати, що дії відповідача направлені на невиконання чи утруднення виконання вказаного рішення суду, оскільки жодних доказів вказаного апелянтом суду не надано.

Колегія суддів також доходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову є фактично тотожним заявленим позовним вимогами, тому відсутні законні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи: Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Антимонопольний комітет України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування донарахувань у розмірі 84 484,52 гривень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А.Гірняк

С.М.Сегеда