Справа № 317/2987/20
Провадження № 2/317/145/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Ільїної Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Дорогих С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого гаражного кооперативу «КРАНОБУДІВНИК» про визнання незаконним звільнення з посади голови правління, поновлення на посаді голови правління та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до обслуговуючого гаражного кооперативу «КРАНОБУДІВНИК» (далі ОГК «КРАНОБУДІВНИК») про визнання незаконним звільнення з посади голови правління, поновлення на посаді голови правління та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2017 року ОСОБА_1 є головою ОГК «КРАНОБУДІВНИК».

18.09.2020 позивач отримав лист від кооперативу, в якому містився наказ №1 від 12.09.2020 про його звільнення з посади голови правління, виданий на підставі рішення загальних зборів кооперативу від 30.08.2020.

Вважає наказ незаконним через порушення порядку скликання загальних зборів товариства, на яких прийнято рішення про звільнення, а також порушення порядку звільнення, що передбачений Кодексом законів про працю України.

З урахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог остаточно просив суд визнати незаконним його звільнення з посади голови ОГК «КРАНОБУДІВНИК», поновити його на посаді голови правління ОГК «КРАНОБУДІВНИК» та стягнути з ОГК «КРАНОБУДІВНИК» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12 024,72 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання, призначене 11 листопада 2020 року відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача, причини неявки суду не повідомлені, судовий виклик повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судове засідання, призначене на 09 грудня 2020 року відкладено у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко М.О. на лікарняному, розгляд відкладено на 13 січня 2021 року.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача надав пояснення, що рішення загальних зборів членів кооперативу

від 30.08.2020 є неправомочним, оскільки було прийняте з порушення пунктів 7.6 та 7.15 Статуту кооперативу, що полягає у порушенні порядку скликання зборів. Крім того, позивача не було повідомлено про проведення загальних зборів, йому невідомо, в чому саме полягає систематичне невиконання ним службових обов`язків.

Додатково представник позивача просив суд визнати незаконним наказ №1 від 12.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління кооперативу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.

На адресу місцезнаходження юридичної особи, якою відповідно до позову та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: АДРЕСА_1 , направлялися копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судові повістки, які повернулись на адресу суду не врученими з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25, 31, 41).

Згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Інші відомості про місцезнаходження представника відповідача відсутні.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін

та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватно-правових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України, за змістом ч. 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень ст. 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий гаражний кооператив незалежно від напряму його діяльності є юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 в справі № 361/1059/17, в якому також містяться посилання на подібні за змістом висновки у відповідних правовідносинах, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18, від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18.

ОГК «КРАНОБУДІВНИК» є юридичною особою та за змістом Статуту, затвердженого протоколом загальних зборів № 3 від 05.11.2016, посада голови правління кооперативу є виборною, перевибори голови правління можуть бути проведені достроково на вимогу не менше 1/3 членів кооперативу (а.с. 6-15).

Так, на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 30.08.2020 видано наказ № 1 від 12.09.2020, яким звільнено ОСОБА_1 , голову правління кооперативу, з займаної посади, за систематичне невиконання службових обов`язків з 17.09.2020 (а.с. 16).

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОГК «Кранобудівник» спір виник у зв`язку з реалізацією членами кооперативу своїх корпоративних прав на переобрання голови правління. Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 оспорював наказ про звільнення від 12.09.2020, що виданий на підставі рішення зборів членів ОГК «Кранобудівник» від 30.08.2020, в тому числі через порушення порядку скликання загальних зборів, на яких прийнято рішення про звільнення, й саме з ними пов`язував свої похідні вимоги про поновлення на роботі. Відповідно, спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до вищезазначених вимог закону.

Таким чином, висновок про те, що захист порушених прав позивача шляхом визнання незаконним звільнення з посади голови правління, поновлення на посаді голови правління та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу може бути здійснений у порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, в тому числі, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на характер спору, що виник з корпоративних відносин та суб`єктний склад, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 4, 11, 19-22, 223, 247, 255, 256, 258-261, 352-354 ЦПК України, ст. 3, 4, 55, 83, 85, 86, 94, 167 ГК України, Конституцією України, Законом України «Про кооперацію», суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до обслуговуючого гаражного кооперативу «КРАНОБУДІВНИК» (70417, Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Братська, буд. 1) про визнання незаконним звільнення з посади голови правління, поновлення на посаді голови правління та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу закрити.

Роз`яснити позивачеві про право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Роз`яснити позивачеві, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 15.01.2021.

Суддя М.О. Ткаченко