МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________
Номер провадження 2/521/1255/21
28 вересня 2021 року м.Одеса
Малиновський районний суд м.Одеси у складі:
судді - Маркарової С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу
відповідач : Одеська міська рада
предмет позову: визнання права власності в порядку спадкування,-
ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що у 1956 році її батько ОСОБА_2 на вільній земельній ділянці здійснив прибудову до будинку за адресою АДРЕСА_1 , з надвірними спорудами.
Рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 502 від 22.04.1994 року затверджений акт про прийняття вказаного майна в експлуатацію, вирішено оформити право власності та видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спірне майно.

За спірною адресою батько постійно проживав із дружиною ОСОБА_3 та донькою - позивачем у справі.

За життя свідоцтво про право власності батько не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Позивач стверджувала, що її мати ОСОБА_3 фактично отримала спадщину після смерті чоловіка на ј частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та на Ѕ частину від домоволодіння як частку у спільному майні подружжя, що загалом склало ѕ частини.

Позивач як донька фактично отримала у спадок після смерті батька ј частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Свідоцтво про право на спадщину останні не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батьків, від народження проживає у спірному приміщенні, місце її проживання у встановленому законом порядку зареєстровано там, фактично вступила в управління спірним майном.

28.07.2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Нотаріус, однак, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно.

Позивач стверджувала, що іншого способу захисту порушеного права, окрім звернення із даним позовом вона не має.

Позовними вимогами вона визначила визнання права власності на житловий будинок літ.А загальною площею 71,8 кв. м., житловою площею 35,8 кв.м. з надвірними спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримала.

Відповідач - ОМР процесуальним правом надання відзиву не скористалась.

Дослідивши обставини справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 11.06.1963 року.

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 502 від 22.04.1994 року затверджений акт про прийняття в експлуатацію частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням вирішено, окрім того, оформити право власності на частину житлового будинку за вказаною адресою, а саме: в літері А плану житлової кімнати 10,4 кв.м., житлової кімнати 11,8 кв.м., житлової кімнати 13,6 кв.м., кухні 7,8 кв.м., веранди 9,6 кв.м., веранди 13,0 кв.м., санвузла 5,6 кв.м за ОСОБА_2 ; видати останньому свідоцтво про право власності.

Згідно з технічним паспортом ТОВ «Архекспертбуд» від 20.03.2019 року рік побудови спірного майна визначений як 1956 рік.

За спірною адресою ОСОБА_2 по день смерті постійно проживав із дружиною ОСОБА_3 та донькою - позивачем у справі.

Вказане підтверджується довідкою №0258 від 12.03.2019 року ОСОН «Дзержинський», витягом з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 24.10.2017 року.

За життя свідоцтво про право власності батько позивача не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 20.10.2003 року).

Після його смерті позивач із матір`ю ОСОБА_3 продовжили постійно проживати за спірною адресою.

Зазначене підтверджується довідкою №0258 від 12.03.2019 року ОСОН «Дзержинський», витягом з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 24.10.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 32 від 02.03.2010 року).

Після смерті матері позивач фактично вступила в управління та володіння спірним майном, місце її проживання у встановленому законом порядку зареєстровано за спірною адресою.

Зазначене підтверджується довідкою №0258 від 12.03.2019 року ОСОН «Дзержинський», витягом з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 24.10.2017 року.

28.07.2020 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б.

Нотаріусом заведена спадкова справа № 19/2020.

Разом із тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Підставою відмови стала відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно.

Відмова підтверджується листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. № 161/02-14 від 15.09.2020 року.

При вирішенні спору суд враховує, що станом на 1956 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.04.1948 року №3211 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків».

Указ визначав умови та правові наслідки будівництва.

За статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 вищевказаної Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Так, вищевказані нормативні акти підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок визначали сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

За пунктом 10 Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року до переліку правовстановлюючих документів про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948 року є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до листа державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що з моменту затвердження рішенням виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акту державної комісії № 502 від 22.04.1994 року про затвердження акту про прийняття в експлуатацію частини спірного житлового будинку, оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 , за наявністю технічного паспорта з відміткою про час побудови, цей громадянин набув статусу власника на частину житлового будинку в установленому законом порядку, спірне майно є спадковим майном.

Інших спадкоємців, окрім позивача, з матеріалів спадкової справи не вбачається.

Права колишнього співвласника частини спірного домоволодіння ОСОБА_4 вирішенням даного спору не порушуються, оскільки остання здійснила виділ своєї частки із спільного майна в натурі із присвоєнням своєму майну іншої адреси.

Вищевикладене підтверджується:

-технічним паспортом ТОВ «Архекспертбуд» від 20.03.2019 року

-інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 229062183 від 21.10.2020 року,

-технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 ПП «Одеське БТІ» станом на 24.11.2018 року (власник ОСОБА_4 )

-розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.09.2019 року №446/01-06 про присвоєння поштової адреси

Місцем знаходження спірного майна (перейменування вулиць) на час вирішення спору є АДРЕСА_1 .

Доводи позивача, надані нею докази відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст.1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору суд враховує також, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Зазначене узгоджується із статтею 5 ЦПК України та статтею 11 ЦК України, за якою у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Так, суд погоджується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективними, таким, що відповідає його змісту та системі права, не суперечить Постанові ВС від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц, статті 1296 ЦК України, за якими відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок літ.А загальною площею 71,8 кв. метрів, житловою площею 35,8 кв.м, що складається з: житлової кімнати 10,4 кв.м., житлової кімнати 11,8 кв.м., житлової кімнати 13,6 кв.м., кухні 7,8 кв.м., веранди 9,6 кв.м., веранди 13,0 кв.м., санвузла 5,6 кв.м та надвірних споруд: вбиральні-душу, №2огорожі, І-вимощення, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, в порядку та строки, визначені ст.284 ЦПК України. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Малиновського районного суду м.Одеси. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем, особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 13.10.2021 року

28.09.21