Провадження № 2/344/3859/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_2 , як позичальник уклав з ОСОБА_1 чотири договори позики: від 05.09.2019 на суму 3 500 доларів США і зобов`язався повернути через три місяці,тобто 05.12.2019; 11.04.2020 на суму 1 500 доларів США, зобов`язався повернути до 25.04.2020; 25.08.2020 на суму 2 800 доларів США та зобов`язався повернути через один місяць тобто 25.09.2020; 14.09.2020 на суму 3 200 доларів США та зобов`язався повернути через два дні, тобто 16.09.2020. Загальна сума позики 11 000 доларів США, що по перерахунку на гривні по курсу НБУ, відповідно до розрахунку від 20.09.2021 становить 293 700 гривень ( двісті дев`яносто три тисячі сімсот гривень). На підтвердження укладення договору позики та отримання грошей були у присутності двох свідків Відповідачем власноручно написані та видані Позивачу розписки. Кошти Відповідач до визначених дат не повернув, від спілкування з Позивачем Відповідач уникає. Тому Позивач вважає за необхідне звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Враховуючи наведене просить суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договорами позики, що складає 293 700 гривень, 3% річних, що складає 11 554 грн., судовий збір у розмірі 3052 грн. 54 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

17.11.2021 року представником позивача подано заяву про уточнення позовної заяви, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму боргу та 3 % річних в іноземній валюті, відповідно до договірних зобов`язань у розмірі 11 000 Доларів США та 3% річних, що складає 432 Доларів США, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно розписки від 05.09.2019 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 3 500 Доларів США терміном на три місяці з дня написання розписки. Передача коштів проведена у присутності свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано його прізвище та ініціали.

З розписки від 11.04.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 1 500 Євро терміном до 25.04.2020 року. Передача коштів проведена у присутності свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано його прізвище та ініціали.

Як вбачається із розписки від 25.08.2020 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 2 800 Доларів США терміном на 1 (один) місяць з дня написання даної розписки. Передача коштів проведена у присутності свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано його прізвище та ініціали.

Згідно розписки від 14.09.2020 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 3 200 Доларів США терміном на 2 дні з дня написання даної розписки. Передача коштів проведена у присутності свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано його прізвище та ініціали.

Суд вважає виникнення боргового зобов`язання за договорами позики встановленим належними доказами, а саме оригіналами розписок.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розміри позик та строк їх повернення. Таким чином вказані договори позики вважаються укладеними та підлягають до виконання. Відповідно до розписок від 05.09.2019 року, 11.04.2020 року, 25.08.2020 року, 14.09.2020 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналів боргових розписок від 05.09.2019 року, 11.04.2020 року, 25.08.2020 року, 14.09.2020 року у ОСОБА_1 , які він надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , та підтверджує факт укладення договорів позик.

Встановивши такі обставини, оскільки оригінали боргових розписок перебувають у позивача і доказів повернення боргу відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення боргу обгрунтованими.

Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_2 суми заборгованості за розписками 05.09.2019 року, 11.04.2020 року, 25.08.2020 року, 14.09.2020 року або прощення йому цього боргу суду не подано. Складаючи розписки 05.09.2019 року, 11.04.2020 року, 25.08.2020 року, 14.09.2020 року, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути зазначені в розписці кошти в терміни які зазначені у розписках та були узгоджені сторонами.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 05 вересня 2019 року в розмірі 3 500 доларів США, 11 квітня 2020 року в розмірі 1 500 Євро, 25 серпня 2020 року в розмірі 2 800 доларів США, 14 вересня 2020 року в розмірі 3 200 доларів США не повернуті, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суми основної заборгованості за договорами позики (розписками) від 05 вересня 2019 року в розмірі 3 500 доларів США, від 11 квітня 2020 року в розмірі 1 500 Євро, від 25 серпня 2020 року в розмірі 2 800 доларів США, від 14 вересня 2020 року в розмірі 3 200 доларів США.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми, слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач здійснив розрахунок 3% річних, який відповідачем не спростований, та який суд визнає обґрунтованим.

Із зазначеного розрахунку вбачається, що розрахунок 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) станом на 20.09.2021 року здійснюється за формулою: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. По договору позики від 05.09.2019 на суму 3 500 доларів США кількість днів протерміновано - 651 день, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України -187 доларів США; по договору позики від 11.04.2020 на суму 1 500 Євро, кількість днів протерміновано - 513 днів, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України - 63 Євро; по договору позики від 25.08.2020 на суму 2 800 доларів США кількість днів про терміновано - 370 днів, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України - 85 доларів США; по договору позики від 14.09.2020 на суму 3 200 доларів США кількість днів про терміновано - 368 днів, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України - 97 доларів США.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами позики, а саме суму основного боргу від 05 вересня 2019 року в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 187 (сто вісімдесят сім) Доларів США; суму основного боргу за договором позики від 11 квітня 2020 року в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) Євро, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 63 (шістдесят три) Євро; суму основного боргу за договором позики від 25 серпня 2020 року в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 85 (вісімдесят п`ять) Доларів США; суму основного боргу за договором позики від 14 вересня 2020 року в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 97 (дев`яносто сім) Доларів США підлягають до задоволення.

Відповідно дост. 133 ЦПК Україн исудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Івасишин З.З. згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 14.09.2021 року була надана ОСОБА_1 правнича (правова) допомога.

Як вбачається із чеку від 14.09.2021 року адвокату Івасишин З.З. згідно договору про надання правової допомоги від 14.09.2021 року оплачено 5 000,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до клопотання докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, є належними та підтверджують визначену ним загальну суму таких витрат, а тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3 052 грн. 54 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму основного боргу за договором позики від 05 вересня 2019 року в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 187 (сто вісімдесят сім) Доларів США; суму основного боргу за договором позики від 11 квітня 2020 року в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) Євро, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 63 (шістдесят три) Євро; суму основного боргу за договором позики від 25 серпня 2020 року в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 85 (вісімдесят п`ять) Доларів США; суму основного боргу за договором позики від 14 вересня 2020 року в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) доларів США, та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 97 (дев`яносто сім) Доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму судового збору в розмірі 3 052 (три тисячі п`ятдесят дві) гривні 54 копійки та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2021 року