Справа № 486/1305/19
Провадження № 2/486/9/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді Далматовій Г.А.

при секретарях Коршак О.В., Салагор І.О., Деменко К.Л., Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним, анулювання актового запису про розлучення, визнання права на користування жилим приміщенням та виселення,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 , треті особи - Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Южноукраїнська міська рада Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2019 року представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (актуальна назва - Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) та Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю недійсним, анулювання актового запису про розлучення, визнання права на користування жилим приміщенням та виселення.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 18 червня 1991 року ОСОБА_5 на сім`ю з чотирьох осіб було надано житлове приміщення НОМЕР_3 у гуртожитку АДРЕСА_1 , в якому сім`я була зареєстровано і постійно проживала. Іншого житла сім`я не мала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 почала зловживати спиртними напоями, чим скористався відповідач дізнавшись про наявність в ОСОБА_1 житла, навмисно спотворював умови для того, щоб ОСОБА_1 продовжувала вживати алкогольні напої, з метою отримання права вселитися у житло, схиляв її до укладення шлюбу з ним. 21 березня 2003 року в Южноукраїнському міському відділі РАЦС Миколаївської області був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Після укладення шлюбу він наполягав на тому, щоб ОСОБА_1 зареєструвала його в вказаній квартирі, в якому на той час проживала ОСОБА_1 та її неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25 квітня 2003 року його було зареєстровано в вказаному приміщенні, на її думку, обманним шляхом. З моменту реєстрації шлюбу відповідач з позивачем не проживав, ніколи не підтримував сімейних відносин, а проживав з ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них народилась донька. В 2006 року відповідач вигнав та зняв з реєстрації позивача та її неповнолітню доньку з жилого приміщення, змінив замки та переоформив особовий рахунок на своє ім`я. З цього часу вона не має іншого житла. Відповідач створює перешкоди у користуванні житлом, яке вона займала на законних підставах. На теперішній час вона є інвалідом, потребує постійного стороннього догляду, але не має реєстрації в м. Южноукраїнську та не отримує соціальну допомогу. Відповідач постійно погрожував їй. Вважає, що при укладенні шлюбу відповідач керувався лише бажанням заволодіти житлом та не мав наміру створити сім`ю. 07 квітня 2009 року відповідач оформив розірвання шлюбу, про що вона дізналась лише 10 червня 2014 року.

28 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що шлюб між ОСОБА_2 та позивачем був зареєстрований через 7 років, 21 березня 2003 року за взаємною згодою сторін без жодного примусу. Ще до одруження ОСОБА_2 дійсно вселився в гуртожиток, в якому проживала позивач з дітьми, сплатив борги за комунальні послуги, які були на той час в родині ОСОБА_9 і стояло питання про позбавлення їх жилого приміщення. Позивач і відповідач проживали однією сім`єю, він допомагав родині матеріально і вів спільне господарство. В квітні позивач запропонувала написати заяву та перереєструвати особовий рахунок на ОСОБА_2 , оскільки обов`язки по сплаті комунальних послуг, утримання житла та родини були на ньому. З цього часу родина проживала за рахунок відповідача, оскільки позивач ніде не працювала. З часом позивач дійсно почала зловживати спиртними напоями і відповідач дізнався про чисельні зради з іншими чоловіками, що і стало причиною розірвання шлюбу. Позивач з відповідачем за домовленістю між собою поділили майно, а саме, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 2000 доларів США на купівлю будинку в с. Костянтинівка, так як вона хотіла переїхати проживати до села, а він залишився проживати в неприватизованій секції. Дійшовши згоди він сплатив вказану суму позивачу та остання знялась з реєстрації разом з донькою та переїхала в с. Костянтинівка, де і проживали певний час. Зазначає, що сплили строки позовної давності звернення до суду. Просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності.

31 жовтня 2019 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої зазначає, що на вимоги про визнання шлюбу недійсним позовна давність не поширюється. Відповідач не надав доказів того, що він допомагав родині, сплачував борг. Стверджуючи, що позивач не працювала, він не надав доказів, що він сам в цей час працював, що витрачав кошти на утримання сім`ї позивача. Позивач працювала без оформлення трудових відносин та її донька отримувала пенсію по втраті годувальника. Відповідач в цей час проживав з іншою жінкою, у нього народилася дитина і саме ту сім`ю він утримував. Відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача щодо фіктивності шлюбу та укладення його лише для того, щоб заволодіти житлом, яким користувалася позивач та її діти.

28 жовтня 2019 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відповідь на відзив, де вказує, що різниця у віці між подружжям не є підставою для недійсності шлюбу. Докази щодо сплати боргів родини по проходженню 15 років надати неможливо, а з 2002 року по 2008 рік відповідач офіційно працював та мав змогу утримувати родину, що підтверджується довідкою. З іншою жінкою відповідач почав проживати вже після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем в 2006 році і наприкінці 2006 року народилася дочка. Позивач намагається вирішити свої житлові проблеми за рахунок інших.

Протоколом передачі судової справи, 20 вересня 2019 року справу передано головуючому судді Далматовій Г.А.

Позивач в судовому засіданні надати пояснення не змогла внаслідок стану, обумовленого хворобою.

Представник позивача в судовому засіданні, крім викладеного вище, зазначила, що відповідачем не надано доказів того, що саме відповідач сплачував борги позивача за комунальні платежі. Відповідач сам підтвердив опосередковано той факт, що він проживав з іншою жінкою та в них народилась дитина. ОСОБА_1 до 2001 року мала постійну роботу, потім вона працювала по договорам, а неповнолітня донька отримувала пенсію по втраті годувальника. Відповідач не підтвердив той факт, що утримував сім`ю. ОСОБА_2 заволодів житлом позивача, а остання залишилась без житла, не має також місця реєстрації, що унеможливлює отримання нею як інвалідом першої групи належної їй соціальної допомоги та пенсії. Оскільки вважає шлюб фіктивним, внаслідок чого він не породжує ніяких наслідків і не надає відповідачу право користуватись жилим приміщенням. Позивач все розуміє, однак не розмовляє після інсульту, відповідати може тільки кивком голови. На підтвердження того, що відповідач одружився без наміру створити сім`ю, свідчить велика різниця у віці, асоціальний спосіб життя позивача, відсутність спільних фотографій, спільних друзів, спільно набутого майна, народження у відповідача дитини під час шлюбу з позивачем. Хронологія подій свідчить про те, що дії відповідача були направлені на заволодіння житлом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Зауважила, що позивач звернулась з позовом до суду через 11 років після розірвання шлюбу. Сторони уклали шлюб добровільно, добровільно його і розірвали. ОСОБА_2 ще до укладення шлюбу вселився до житла. За сплином 15 років КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» не може надати підтвердження того, хто погашав заборгованість за комунальні послуги та на підставі чого було перереєстровано особовий рахунок. Дитина у відповідача народилась через три роки після того, як шлюбні відносини припинились. ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 2 тисячі доларів США, це відбувалось добровільно. Вказані кошти не є спільно нажитим майном. Причиною розірвання шлюбу між відповідачем та відповідачем було вживання алкогольних напоїв позивачем. Чи є спільно нажите майно під час шлюбу не відомо. Між сторонами припинені шлюбні стосунки на початку 2006 року. В кінці 2005 року ОСОБА_1 виїхала, а в 2006 році знялась з реєстрації з вказаної квартири. ОСОБА_2 допомагав сім`ї. Без дозволу матері не могли зняти з місця реєстрації на той час неповнолітню ОСОБА_7 .

Представник третьої особи Южноукраїнського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти позову не надав.

Представник третьої особи Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти позову не надав.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21 березня 2003 року був укладений шлюб, заява про реєстрацію шлюбу знищена за сплином строку зберігання /а.с.32,127/. Як представник позивача, так і представник відповідача, зазначали, що шлюб між кожним з їх довірителів був укладений добровільно із намірами створення сім`ї.

25 квітня 2003 року ОСОБА_2 був зареєстрований у жилому приміщенні АДРЕСА_2 , в якому на той час проживала позивач /а.с.17/. Як вбачається із відповіді КП «ЖЕО» /а.с.15/ заяву про відкриття особового рахунку ОСОБА_2 подавав 17 серпня 2003 року. 26 березня 2007 року позивач ОСОБА_1 була знята з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні гуртожитку /а.с.5/.

07 квітня 2009 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за їхньою спільною заявою, яка не збереглась у зв`язку зі сплином строку зберігання/а.с.32, 126, 128/. Копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 отримала 10 червня 2014 року /а.с.6/. З копії паспорту позивача вбачається, що наступного місяця після отримання свідоцтва про розірвання шлюбу вона зареєструвала місце проживання у с.Зелена Поляна Арбузинського району /а.с.5/. На момент звернення до суду та розгляду справи позивач має статус особи з інвалідністю першої групи безстроково /а.с.10/, проте з матеріалів справи не вбачається, коли саме ОСОБА_1 набула такого статусу, довідка МСЕК видана 06 жовтня 2016 року.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є донькою позивача ОСОБА_1 . Житло № НОМЕР_1 у гуртожитку № НОМЕР_2 , яке розташоване на АДРЕСА_3 надавалось її батьку. В ньому були зареєстровані вона, її мати, брат і тато. В 1996 році тато помер, з`явився ОСОБА_2 , який постійно споював її матір. Через деякий час відповідач сказав виїжджати з гуртожитку. Вона отримувала в той час паспорт, а відповідач сказав їй зніматись з реєстрації. Між сторонами не було ні спільного бюджету, ні друзів. Зараз мати інвалід 1 групи та не має місця реєстрації. ОСОБА_2 з її матір`ю не проживав, приходив на декілька хвилин, ставив пакети з алкогольними напоями і йшов. Гроші відповідач не давав. Мати з ОСОБА_2 разом ніколи не ходила, спільного нічого не купували. Щодо комунальних платежів їй не відомо нічого, однак великих боргів не було. Вона починала збирати документи, щоб змінити паспорт СРСР в 2009 році, коли в матері стався інсульт, тоді вона дізналась, що ОСОБА_2 зареєстрував з нею шлюб. В РАЦСі їм відповіли, що документи про укладення шлюбу і розірвання шлюбу не збереглись. На момент укладення шлюбу їй було 13 років. Відповідач не допомагав матері, не проживав з нею, не ночував, не вживали разом їжу. В поліцію щодо незаконного зняття її з реєстрації не зверталась, оскільки була молодою, не розуміла, а мати раніше вживала алкогольні напої і не розуміла, а зараз розуміє, що залишилась без житла. Щодо 2000 доларів США, про які стверджує відповідач їй нічого не відомо. Вважає, якщо б ці кошти були б, то вони б купили житло.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у неї з ОСОБА_2 є спільна дитина. З ОСОБА_2 вони разом працювали. З ОСОБА_1 вона теж знайома. Коли ОСОБА_2 з ОСОБА_1 одружились, остання приходила до неї на роботу і вона видавала їй заробітну плату ОСОБА_2 , оскільки вона займалась видачею заробітної плати. Вона працювала до 2004 року і близько 4 разів за півтора року ОСОБА_1 за вказівкою ОСОБА_2 отримувала його заробітну плату по відомості, у неї була довіреність. Підприємство на даний час не існує з 2009 року. Вона була присутня при реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 була в нормальноу стані. При реєстрації шлюбу були свідки з роботи, ОСОБА_1 з ОСОБА_2 прийшли на роботу, відсвяткували, потім вона пішла. Вона бачила, як ОСОБА_2 гуляв з донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . Вона допомагала її сину відновити документи. На початку 2006 року у них з ОСОБА_2 почались відносини. На роботі всі розповідали, що ОСОБА_1 п`є та гуляє. ОСОБА_1 не працювала, з КП «ЖЕО» принесли заборгованість по комунальним платежам і платили із заробітної плати. Їй відомо, що ОСОБА_1 сама знялась з реєстрації з вказаного житла, оскільки хотіла проживати в сільському будинку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що в дитинстві була подругою ОСОБА_7 . Спогади в неї смутні, оскільки дружила вона з ОСОБА_7 до п`ятнадцяти років і вже сплинуло багато часу. Пам`ятає, що ОСОБА_2 давав їм з ОСОБА_7 гроші на цукерки. Бувала у ОСОБА_7 вдома та пару разів у вечірній час бачила там ОСОБА_2 . Потім ОСОБА_7 із матір`ю переїхали до с.Костянтинівка Арбузинського району. ОСОБА_7 говорила їй, що її мати і ОСОБА_2 посварились і останній відкупив в них квартиру.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 через наявність родинних відносин із позивачем, а також через сплив часу та юний вік на момент оспорюваних подій.

В силу частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною другою статті 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою, другою статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

У пункті 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини другої статті 41 СК України).

Виходячи з викладеного та досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає, що відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад, коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені вимоги закону та проаналізовані в судовому засіданні докази, показання свідків, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається в позові. Доводи позивача щодо наміру заволодіння жилим приміщенням в судовому засідання не знайшли свого підтвердження, доказів примусового зняття з реєстрації, на яке посилається представник позивача, суду не надано. Окрім цього, на підставі постанови Верховного Суду увід 27 квітня 2020 року у справі №569/23252/18 суд враховує час звернення до суду - через шістнадцять років з моменту реєстрації шлюбу, а також звертає увагу, що позов поданий через два місяці після отримання відповіді виконкому Южноукраїнської міської ради про неможливість виділення житла /а.с.16/.

Таким чином судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним.

Суд не приймає до уваги вимогу представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним, анулювання актового запису про розлучення, визнання права користування жилим приміщенням та виселення відмовити.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

______________________________

Повне рішення складено 18 січня 2021 року