Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 334/6276/13-ц

провадження № 61-16355св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

стягувач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року у складі судді Баруліної Т. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У жовтні 2017 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у справі № 334/6276/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 434,36 дол. США, пеню у розмірі 34 013,56 грн та судовий збір у розмірі 1 869,66 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили

28 серпня 2015 року.На виконання зазначеного рішення суду 16 жовтня

2015 року було видано виконавчий лист № 334/6276/13-ц про примусове стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та суми судового збору з ОСОБА_1

20 жовтня 2015 року виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження було направлено для примусового виконання до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Запорізький РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області).

Заявник зазначав, що протягом тривалого часу на адресу банку не надходило жодного процесуального документа, яким би підтверджувався факт здійснення державним виконавцем дій щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Тому представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до Запорізького РВ ДВС ГТУЮ

у Запорізькій області із запитом від 07 липня 2017 року про надання інформації про хід виконання виконавчого листа № 334/6276/13-ц, а також про проведені заходи щодо виявлення майна боржника.

Згідно з відповіддю на запит від 29 вересня 2017 року виконавчий лист

№ 334/6276/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 434,36 дол. США, пені

у розмірі 34 013,56 грн та судового збору у розмірі 1 869,66 грн для виконання до відділу не надходив.

Таким чином, на думку АТ «УкрСиббанк», виконавчий документ було втрачено під час поштового пересилання. У зв`язку з цим виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 16 вересня 2014 року у справі

№ 334/6276/13-ц є неможливим, а заборгованість ОСОБА_1 перед

ПАТ «УкрСиббанк» залишається несплаченою.

З огляду на викладене АТ «УкрСиббанк» просило:

видати дублікат виконавчого листа у справі № 334/6276/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 434,36 дол. США, пені у розмірі 34 013,56 грн та судового збору у розмірі 1 869,66 грн;

поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2017 року за заявою АТ «УкрСиббанк від 31 жовтня 2017 року видано дублікат виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 6 434,36 дол. США, пені за порушення термінів повернення кредиту та сплаті відсотків у розмірі 34 013,56 грн та судових витрат у розмірі 1 869,66 грн та поновлено строк його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2017 року скасовано та повернуто справу для продовження розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що виконавчі документи були отримані представником ПАТ «Укрсиббанк»

Стадниченко С. В. 16 жовтня 2015 року та пред`явлені до виконання 20 жовтня 2015 року до відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції (далі - ВДВС Запорізького РУЮ) разом із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Листом Запорізького РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 29 вересня 2017 року № 17280/4/1 заявника повідомлено, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист № 334/6279/13-ц, виданий

16 жовтня 2015 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 6 434,36 дол. США, пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі 34 013,56 грн та судових витрат у розмірі 1 869,66 грн до відділу не надходив.

При цьому із запитом про отримання вказаної інформації від державного виконавця банк звернувся лише 07 липня 2017 року, хоча стягувач

АТ «УкрСиббанк» мав можливість контролювати виконання судового рішення.

Суди попередніх інстанцій вважали, що у заяві АТ «УкрСиббанк» не надало будь-яких переконливих доказів на підтвердження втрати виконавчого листа,

не вказало, за яких обставин було втрачено виконавчий документ, не підтвердило, що оригінал виконавчого листа дійсно не надходив на адресу стягувача, та чи був він взагалі пред`явлений до виконання, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження не містить жодних відміток відділу державної виконавчої служби про її прийняття. Водночас надана АТ «УкрСиббанк» довідка від 23 січня 2020 року, яка складена представником банку, не є підтвердженням втрати виконавчого документа.

Крім того, АТ «УкрСиббанк» не доведено поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та не надано пояснень

з приводу того, чому пред`явивши листи до виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження ще 20 жовтня 2015 року, стягувач лише

у липні 2017 року (майже через два роки) вперше звернувся до виконавчої служби із запитом про хід виконавчого провадження, не отримавши від державного виконавця протягом цього періоду навіть постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи, що станом на 15 травня 2020 року закінчився строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа, а до суду не надано доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання,

суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду заяви АТ «УкрСиббанк» не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України (підпункт 19.4 пункту 1 Перехідних положень ГПК України). Тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність проведених АТ «УкрСиббанк» заходів задля встановлення поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та, як наслідок відмови у видачі дубліката виконавчого документа, є безпідставними.

Суди попередніх інстанцій, мотивуючи відмову у задоволенні заяви

АТ «УкрСиббанк»,посилались на закінчення станом на 15 травня 2020 року (дата постановлення ухвали суду першої інстанції за наслідками розгляду заяви) строку, встановленого для пред`явленням виконавчого документа до виконання. При цьому суди не звернули належної уваги на той факт, що заява про видачу дубліката подана банком 31 жовтня липня 2017 року.

АТ «УкрСиббанк» наголошує, що виконавчий документ видано 16 жовтня

2015 року. Рішення суду першої інстанції, на підставі яких видано виконавчий лист, набрало законної сили 28 серпня 2015 року. Станом на момент набрання законної сили рішенням суду та на день видачі виконавчого листа строк його пред'явлення до примусового виконання становив один рік. При цьому, як встановлено судами, виконавчий лист було пред`явлено до виконання 20 жовтня 2015 року.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року, норми якої набрали чинності 05 жовтня 2016 року) було змінено строк пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання.Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Згідно з частинами першою, другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 04 листопада

2010 року № 2677-VІ) виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Водночас частинами першою, четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на наведене, строк на пред'явлення виконавчого листа для примусового виконання станом на момент подання заяви про видачу дубліката (31 жовтня 2017 року) не є пропущеним, оскільки: 20 жовтня 2015 року виконавчий лист

у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», направлено для виконання до органу державної виконавчої служби (через два місяці після набрання чинності рішення суду); із заявою про видачу дубліката виконавчого документа банк звернувся до суду 31 жовтня 2017 року,

а з 06 жовтня 2016 року строки пред'явлення виконавчих документів для примусового виконання збільшено до трьох років.

Розгляд питання видачі дубліката виконавчого листа судом тривав протягом двох років та семи місяців, проте ця обставина не може вважатись підставою пропуску банком строку станом на дату постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову у видачі дубліката виконавчого листа (20 травня 2020 року), оскільки стягувач вчинив дії щодо захисту свого права саме 31 жовтня 2017 року. При цьому без виконавчого документа його пред'явлення до примусового виконання

є неможливим, тобто реалізація права (з урахуванням продовження строків) можлива виключно за результатами розгляду судом питання про видачу дубліката виконавчого документа.

Факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Норми процесуального права не містять положень щодо необхідності надання доказів втрати оригіналу виконавчого документа, а лише передбачають можливість отримання дубліката виконавчого листа у спосіб подання відповідної заяви.

АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, оскільки дійсне місцезнаходження виконавчого документа невідоме.

АТ «УкрСиббанк» наголошує, що укасаційному порядку оскаржує ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року лише у частині відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа. Проте правова позиція щодо поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа, на переконання заявника, потребує вирішення задля правильного встановлення строків для звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа. Відмова у поновленні строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання перешкоджає АТ «УкрСиббанк» реалізувати право на примусове виконання рішення в межах виконавчого провадження.

Банк, направивши виконавчий лист для примусового виконання до органів державної виконавчої служби у межах строків, що визначені законом, мав легітимні очікування щодо перебування виконавчого документа на примусовому виконанні. Водночас АТ «УкрСиббанк» позбавлено права на суд в контексті права на виконання судового рішення, як завершальної стадії судового розгляду,

з причин, які не залежать від волі банку. На час звернення до суду АТ «УкрСиббанк» не може іншим чином реалізувати своє право на суд в аспекті примусового виконання судового рішення інакше, ніж у спосіб отримання дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, цією ж ухвалою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року вказано, що підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, зокрема статей 2, 12, 76, 81, 263 ЦПК України. Також посилається на те, що судами не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від

26 грудня 2019 року у справі № 10/339/10, від 28 травня 2020 року у справі

№ 1003/6035/12, від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від

12 березня 2018 року у справі 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі

№ 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 09 жовтня 2019 року у справі 2-6741/06. Таким чином, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у справі № 334/6276/13-ц позовні вимоги

ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 434,36 дол. США, пеню у розмірі 34 013,56 грн та судовий збір у розмірі 1 869,66 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили.

16 жовтня 2015 року представник АТ «Укрсиббанк» Стадниченко С. В. на виконання вказаного судового рішення отримала три виконавчих листи, про що свідчить її особистий підпис на заяві про видачу виконавчих листів.

Зазначені виконавчі листи разом із заявою від 20 жовтня 2015 року № 697-З/30-4, як зазначав стягувач, пред`явлені до виконання до ВДВС Запорізького РУЮ.

07 липня 2017 року АТ «Укрсиббанк» направило запит № 23-4/8-695 про хід виконавчого провадження за виконавчим документом № 334/6276/13-ц, виданим 16 жовтня 2015 року.

Згідно з листом Запорізького РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 29 вересня 2017 року № 17280/4/1 виконавчий лист № 334/6279/13-ц, виданий судом 16 жовтня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 6 434,36 дол. США, пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі 34 013,56 грн та судових витрат у розмірі 1 869,66 грн до відділу не надходив.

На підтвердження факту втрати виконавчого листа АТ «УкрСиббанк надано довідку від 23 січня 2020 року, відповідно до якої оригінал виконавчого листа банком отримано, але фактично втрачено.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Стаття 24 вказаного Закону передбачає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Згідно з пунктом 17.4 розділу VІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня

2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті

12 Закону № 1404-VIII).. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд

у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого

2021 року у справі № 643/20898/13-ц. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду».

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При відмові в задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що строк для прид`явлення виконавчого листав до виконання пропущено і підстав для його немає.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій є предметом касаційного перегляду лише у частині відмови в задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою банку на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому, з огляду на цю відмову у відкритті касаційного провадження, доводи банку стосовно необґрунтованості рішень судів першої й апеляційної інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання Верховний Суд вважає неприйнятними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у видачі дублікату судового наказу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині прийняті без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржених частинах - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в частині вирішення вимог про видачу дубліката виконавчого листа залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук