Провадження № 2/760/5727/21
В справі № 760/2309/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- визнати рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та в порядку його поділу визначити належну їй частку від його продажу і стягнути з відповідача у загальній сумі 3 006 666,52 гр. компенсації, у тому числі:

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 частку у сумі 273 333,32 гр.;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 частку у сумі 273 333,32 гр.;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 частку у сумі 273 333,32 гр.;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 частку у сумі 273 333,32 гр.;

- автомобіль BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_5 частку у сумі 273 333,32 гр.;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_6 частку у сумі 273 333, 32 гр.;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_7 частку у сумі 273 333 32 гр.;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_8 кошти у сумі 273 333, 32 гр.;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_9 кошти у сумі 273 333, 32 гр.;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_10 кошти у сумі 273 333, 32 гр.;

- напівпричіп-цистерна, державний номерний знак НОМЕР_11 кошти у сумі 273 333,32 гр.

Просить також поновити строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Посилається в позові на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року був розірваний її з відповідачем шлюб.

Від шлюбу з відповідачем мають двох доньок.

За час спільного проживання було придбано рухоме майно, що є об`єктом спільної власності подружжя.

Після розірвання шлюбу, з метою поділу майна, яке було набуте під час шлюбу, вона уклала договір на представництво її інтересів в суді з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується довіреністю від 11 грудня 2015 року на представництво її інтересів.

Однак представники, знаючи про дати та час розгляду справи у Солом`янському районному суді м. Києва, умисно двічі не прибули в судове засідання, про причини неявки не повідомили, що може свідчити про ігнорування ними розгляду справи у суді.

При цьому, шляхом зловживання її довірою, свідомо вводили в оману щодо розгляду справи за позовом про поділ майна.

Такі дії вказаних представників з неналежного представлення її інтересів призвели до прийняття судом рішення від 05 вересня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст.207 ЦПК України.

Крім того, вказані дії цих представників вкрай негативно вплинули на її соціально- емоційний стан та призвели до глибокої депресії через постійний психологічний тиск відповідача.

За період перебування з відповідачем у шлюбі ними спільно були придбані:

1.квартира загальною площею 89, 20 кв. м. адреса: АДРЕСА_1 ;

2.вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

3.вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

4.вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

5.вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 ;

6.автомобіль BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_5 ;

7.напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_6 частку;

8.напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_7 ;

9.напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_8 ;

10.напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_9 ;

11.напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_10 .

Автомобілі та причепи були придбані в шлюбі до моменту припинення ведення спільного господарства за їх спільні кошти, як подружжя, але документи на зазначені авто знаходяться у відповідача.

Після розірвання шлюбу вона звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року позов був задоволений частково, стягнуто з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі 1860, 00 гр. на кожну дитину.

Починаючи з 2017 року відповідач припинив сплачувати аліменти на дітей, утримувати їх самостійно їй стало важко, а враховуючи, що під час подружнього життя ними було придбане зазначене вище майно, звернулась до адвоката для представництва її інтересів в суді.

Адвокат на виконання договору про надання правової допомоги звернувся з заявою про належність вище зазначених авто до Головного сервісного центру МВС України.

З відповіді стало відомо, що всі вказані авто були де-юре продані, а де-факто залишились у власності відповідача.

Зазначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначає, що про порушення свого права дізналася лише 23 грудня 2020 року, а тому вважає, що не пропустила строк на звернення до суду з позовом.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 18 лютого 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

05 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому остання зазначає, що протягом шлюбу позивачка не працювала, утриманням сім`ї займався відповідач, який з 17 серпня 2001 року зареєстрований як ФОП.

Протягом 2001 року і по даний час відповідач, як підприємець, набував та відчужував певне майно, яке використовував для здійснення підприємницької діяльності.

Коли і які транспортні засоби набувалися і відчужувалися вже не пам`ятає, а документи на це майно не збереглися.

Наголошує на тому, що залишення позову про поділ спільного сумісного майна без розгляду не зупиняє перебіг строків позовної давності, а тому вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про поділ майна подружжя.

З моменту звернення позивачки до суду з позовом про поділ майна подружжя вперше, а саме 18 грудня 2015 року, вже минуло п`ять років та один місяць.

Причини, якими позивач обґрунтовує поважність пропуску строків позовної давності, є непереконливими, оскільки позивачка зобов`язана цікавитися рухом справи за позовом, який сама і пред`явила; вільна у виборі своїх представників; особисто отримала ухвалу про залишення її позову без розгляду, що вбачається зі зворотнього повідомлення від 07 листопада 2017 року, однак не вжила будь-яких дій для оскарження такої ухвали.

Крім того, не визнаючи вимоги про поділ майна, зазначає, що позивачка пропонує ділити майно, яке відсутнє у сторін у справі.

З урахуванням цього просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові.

12 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача посилається на те, що наявність або відсутність самостійного заробітку у одного із членів подружжя ніяким чином не впливає на обсяг спільного майна, набутого подружжям у шлюбі.

Майно ФОП може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Наголошує на тому, що відповідач у грудні 2015 року відчужив ряд рухомого майна на користь третіх осіб, а саме на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є рідним братом та кумом відповідача.

У зв`язку з цим виникають сумніви стосовно того, що відповідач не пам`ятає обставин продажу автомобілів брату та куму.

Вважає, що у позовній заяві обґрунтовано обставини пропуску строків позовної давності і просить задовольнити позов.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 1998 року перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року.

За час шлюбу сторонами було придбано майно:

- квартира АДРЕСА_2 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_6 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_7 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_9 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_10 ;

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року в порядку поділу майна подружжя за сторонами було визнано право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 .

Первісний позов, заявлений позивачкою в даному провадженні, про поділ майна подружжя, яким було зазначено перелічені в даному позові транспортні засоби, був залишений без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України / в редакції на момент вирішення спору/.

/ т. 1 а.с. 17 - 2; 89 - 100 /

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч.1 ст.68 кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З листа Головного сервісного центру МВС від 23 грудня 2020 року № 1657 на запит представника позивачки вбачається наступне.

Щодо вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_2 зазначено,що територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію транспортного засобу DAF 95.380, 2000 року випуску, VIN НОМЕР_12 , об`єм двигуна 12580 см. куб. з ОСОБА_4 на нового власника - ОСОБА_7 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу без заміни номерних знаків НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу № 678/8046 від 22 грудня 2015 року.

Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в м. Києві листом від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх. повідомив, що договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу знищений у зв`язку з закінченням строку зберігання.

/ т. 1 а.с. 19 - 21; 197-201 /

Щодо напівпричепу д.н. НОМЕР_13 зазначено, що 31 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 3243 РСЦ МВС в Київській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу KRONE SDP 27, VIN НОМЕР_14 , 1998 р.в. з ОСОБА_4 на нового власника - ОСОБА_9 з заміною номерних знаків на підставі укладеного 31 грудня 2015 року у ТСЦ № 3243 договору купівлі-продажу № 3243/2015/487.

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Київській області від 09 червня 2021 року №31/10/3243-466, договір купівлі-продажу №3243/2015/487 від 31 грудня 2015 року знищено на підставі наказу МВС України від 10 січня 2014 року № 5/ДСК та наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.

/ т. 1 а.с. 19 -21; 176 /

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_15 зазначено,що 30 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6541 РСЦ МВС в Херсонській області транспортний засіб КЕМРЕ SР34-3, 1999 р.в. VIN НОМЕР_16 , власником якого значився ОСОБА_4 , знято з обліку для реалізації, номерні знаки здані на склад ТСЦ № 6541.

29 березня 2017 року зазначеним підрозділом зроблено вторинну реєстрація транспортного засобу на нового власника - ПП «ТРАНС ЛОДЖИСТИК СЕРВИС», який станом на 01 грудня 2020 року є власником цього транспортного засобу з видачею нових номерних знаків на підставі договору купівлі-продажу № 645 від 30 грудня 2015 року.

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області від 27 травня 2021 року №31/21/41-358, договір купівлі-продажу №645 від 30 грудня 2015 року знищено на підставі наказу МВС України від 10 січня 2014 року № 5/дск.

/ т. 1 а.с. 19 -21; 168 /

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_9 вбачається, що 22 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу GTI LAB 9000, 1999 р.в., VIN НОМЕР_17 з ОСОБА_4 на нового власника ОСОБА_7 без зміни номерних знаків НОМЕР_9 на підставі договору купівлі- продажу № 679/8046 від 22 грудня 2015 року.

Станом на 01 грудня 2020 року власником даного транспортного засобу є ОСОБА_10 .

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх, справи, строк зберігання яких закінчився, в тому числі вказаний договір купівлі-продажу, знищені.

/ т. 1 а.с. 19 -21; 197 - 201 /

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_10 вбачається, що 22 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу FRUEHAUF TD 35С1, 1998 р.в., VIN НОМЕР_18 з ОСОБА_4 на нового власника ОСОБА_8 , який станом на 01 грудня 2020 року є його власником без зміни номерних знаків на підставі договору купівлі-продажу № 651/8046 від 22 грудня 2015 року.

Листом Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх повідомлено, що документи, строк зберігання яких закінчився, в тому числі договір № 679/8046 від 22 грудня 2015 року, знищені.

/ т. 1 а.с. 19 -21; 197-201 /

Таким чином, приведене майно, реалізоване відповідачем після розірвання шлюбу в грудні 2015 року, є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам у рівних частках.

Що стосується вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_1 та вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_4 , з листа Головного сервісного центру МВС від 23 грудня 2020 року вбачається, що вказані транспортні засоби на відповідача не реєструвалися і номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_11 не видавалися.

В той же час, у матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої довіреності від 02 грудня 2013 року, якою відповідач уповноважував ОСОБА_11 розпоряджатися транспортним засобом DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , в якій зазначено, що транспортний засіб належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ-5 ДАІ УМВС України в м. Києві 31 грудня 2005 року.

Крім того, з такої ж довіреності від 02 грудня 2013 року вбачається, що відповідач уповноважував ОСОБА_11 розпоряджатися транспортним засобом - автомобілем марки DAF, д.н.з. НОМЕР_4 , в якій зазначено, що транспортний засіб належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого УДАІ УМВС України в м. Києві 08 грудня 2007 року.

/ т. 1 а.с. 19 - 21; 131 - 132 /

З цього випливає, що транспортні засоби - вантажні автомобілі DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , та DAF, д.н.з. НОМЕР_4 були придбані сторонами в шлюбі та належать до спільного майна подружжя.

В той же час, будь-які докази їх відчуження відповідачем, а також їх місце знаходження на даний час, суду не надано ні однією із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна подружжя суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, за правилами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається і не спростовував представник відповідача, при відчуженні транспортних засобів відповідач діяв без згоди позивачки, що суперечить вимогам закону, тим самим її майнові права як співвласника майна були порушені, а тому підлягають захисту.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

З точки зору ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким же чином регулюється дане питання в ч.2 ст.72 СК України.

Згідно з ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, в тому числі і по суті спору, заявила також про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого, з точки зору п.1 ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

В пункті 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та пункті 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» Європейський суд зазначає, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року був розірваний шлюб сторін.

В грудні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості квартири АДРЕСА_2 та транспортних засобів, перелік яких приведений у даному позові і є предметом спору в справі.

За змістом позову позивач вважала свої права порушеним з боку відповідача відчуженням транспортних засобів без її на те згоди.

Тобто, уже в грудні 2015 року, звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, позивач вважала свої права порушеними діями відповідача.

Ухвалою суду від 05 вересня 2017 року позов був залишений без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представників позивачки до суду.

Представники позивачки в судовому засіданні підтвердили обізнаність позивачки про постановлення цієї ухвали, її отримання нею, яка нею не оскаржуалася і вступила в законну силу.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом усього часу знаходження справи в провадженні суду була забезпечена правовою допомогою.

З даним позовом до суду після залишення попереднього позову без розгляду позивачка звернулася лише в січні 2021 року.

/ т.1, а.с. 89 - 95 /

Зазначаючи в позові та подальшому в окремій заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач посилається на те, що її представники в судовому засіданні діяли недобросовісно, вводили її в оману.

Це вкрай негативно вплинуло на її психоемоційний стан, привело до глибокої депресії через постійний психологічний тиск відповідача.

Це привело до порушення нею строку звернення до суду за захистом своїх прав, а тому вважає приведені причини пропуску поважними і просить поновити цей строк.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 16 ЦК України врегульовує судовий захист цивільних прав та інтересів судом.

У разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави виникає потреба в застосуванні способів їх захисту.

Суд вважає, що приведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є такими, що дають підстави для їх поновлення, оскільки порушене право підлягає захисту судом, цим правом позивач скористалася, звернувшись у 2015 році до суду з відповідним позовом, який у подальшому був залишений без розгляду, а тому її подальша поведінка не є підставою для його поновлення.

Крім того, суд зважає на те, що як після розірвання шлюбу, так і після залишення позову без розгляду пройшов достатньо тривалий час, який є достатнім для відновлення психологічного стану позивачки.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про відмову в позові з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Щодо решти майна, зазначеного в позові, суд виходить з наступного.

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_8 .

З листа Головного сервісного центру МВС від 23 грудня 2020 року вбачається,що 19 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6342 РСЦ МВС в Харківській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу SAMRO ST 39 МНРА, 2005 р.в., VIN НОМЕР_19 з ОСОБА_4 на нового власника - ОСОБА_7 без зміни номерних знаків НОМЕР_8 на підставі нотаріально оформленого 19 грудня 2015 року договору купівлі-продажу серії НАС № 586174.

Відповідно до даного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І.,зазначений транспортний засіб належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_20 , виданого Центром ДАІ 6301 м. Харкова 03 березня 2015 року.

17 лютого 2017 року ТСЦ № 5964 РСЦ МВС в Сумській області даний транспортний засіб перереєстровано на нового власника - ОСОБА_12 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу згідно договору купівлі- продажу № 5946/2017/335207.

Щодо вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_3 .

За змістом цього ж листа 19 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6342 РСЦ МВС в Харківській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу DAF95 XF 430, 1999 р.в., VIN НОМЕР_21 , об`єм двигуна 12580 см.куб. з ОСОБА_4 на нового власника - ОСОБА_7 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу без заміни номерних знаків НОМЕР_3 на підставі договору купівлі-продажу серії НАС № 586174.

Відповідно до даного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І., відчужуваний транспортний засіб належав відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22 , виданого Центром ДАІ 6301 м. Харкова 28 березня 2014 року.

/ т. 1 а.с. 19 - 21; 156 - 157 /

Тобто, дані транспортні засоби були набуті відповідачем після розірвання шлюбу сторін, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягають розподілу.

Крім того, з цього ж листа Головного сервісного центру МВС вбачається, що інформація про реєстрацію транспортного засобу - напівпричепа-цистерни д.н.з. НОМЕР_11 на відповідача з видачею таких номерних знаків відсутня.

Номерні знаки НОМЕР_11 на напівпричіп-цистерну не видавалися.

Інформація про реєстрацію транспортного засобу BMW Х5 на ОСОБА_4 з видачею номерних знаків НОМЕР_5 також відсутня.

Номерні знаки НОМЕР_5 на транспортний засіб BMW Х5 не видавались.

Доказів протилежного представники позивачки суду не надали.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Будь-яких доказів придбання вказаних транспортних засобів під час знаходження сторін у шлюбі, тобто належності його сторонам на праві спільної сумісної власності,як подружжя, представники позивача не надали.

З урахуванням цього, у суду відсутні підстави для висновку про придбання даного майна сторонами в шлюбі та його належність сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачки в частині його розподілу.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 265, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2021 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва