Р І Ш Е Н Н Я№ 127/15066/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

15 листопада 2021 р. м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а в о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з нерухомого майна.

В позовній заяві зазначено, що позивачу на правій приватної власності належить нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,8 м. кв., що підтверджується біржовим контрактом купівлі-продажу нерухомості, серія та номер: 317, виданий 25.07.1997 (видавник: Вінницька філія Української біржі нерухомості), рішенням Ленінського місцевого суду м. Вінниці від 23.07.2002 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 255407913 від 05.05.2021). Під час збирання документів для вчинення договору купівлі продажу даної квартири позивачу стало відомо про наявність обтяжень щодо її майна, а саме про арешт квартири, що був здійснений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Вінниці від 06.05.2006. При цьому, згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень №26698348 від 06.05.2021 власник майна, на яке накладене обтяження, невідомий.

В подальшому, як зазначено у позовній заяві, позивач звернулася до центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці із клопотанням про зняття вказаного арешту, на яке отримала відповідь про відмову в скасуванні накладеного арешту на квартиру.

За вказаних обставин, позивач звернулась до суду з даним позовом про зняття арешту з нерухомого майна та просила його задовольнити.

Ухвалою суду від 25.06.2021 відкрито провадження у даній справі.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, відзив на позов не надав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 255407913 від 05.05.2021 власником нерухомого майна, а саме: квартири із загальною площею 33,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та що на вказану квартиру накладений арешт на підставі постанови б/н, виданої 06.05.2006 ВДВС Ленінського району м. Вінниці. (а.с. 19-20)

Відповідно до копії відповіді Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №62347/17.26-28/2 від 24.05.2021, у відділі державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Вінниці на виконанні перебувало виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2-1131, виданого 05.04.2006 Ленінським районним судом м. Вінниці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 квартири АДРЕСА_2 в сумі 35870 грн. та коштів у погашення витрат по сплаті державного мита в сумі 189, 68 грн. та 153, 27 грн. витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи. У даному провадженні 06.05.2006 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадженні, якою також накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 7)

Із зазначеного вбачається, що арешт, який просить зняти позивач накладений 06.05.2006 ВДВС у Ленінському районі м. Вінниці, правонаступником якого є відповідач у даній справі, у рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1131, виданого 05.04.2006 Ленінським районним судом м. Вінниці. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Хоча вказаний вище висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи в порядку господарського судочинства, суд враховує, що в іншій постанові від 05.05.2020 у цивільній справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду посилаючись на вказаний вище висновок вже під час розгляду цивільної справи також зазначила, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62))».

Таким чином, з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду вбачається, що Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) у даній справі є неналежним відповідачем, який може бути залучений до участі в даній справі виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі

Судом в судовому засіданні, відповідно до п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, позивачу було роз`яснено право замінити первісного відповідача на належного та наслідки вчинення або не вчинення даної процесуальної дії, на що позивач повідомила, що не буде ставити перед судом питання, щодо заміни відповідача.

Отже, правом замінити відповідача або залучити до участі в справі належних відповідачів, позивач не скористалася.

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 291/1024/18-ц зазначено, що неналежний суб`єктний склад є підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє в його задоволенні.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи, що в позові відмовляється з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відсутності підстав надавати оцінку іншим доводам та аргументам позивача та відповідача, висловленим в заявах по суті справи та в судових засіданнях.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права повторно звернутись до суду з даним позовом, пред`явивши його до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з нерухомого майна, відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), місцезнаходження юридичної особи: вулиця Соборна, будинок 15-А, кабінет 306, м. Вінниця, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 40143408.

Повний текст рішення складено 16.11.2021.

Суддя: