Справа № 473/3635/21
УХВАЛА

"16" листопада 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Кріпак Н.Г.,

за участю: представника позивача адвоката Вуїв О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах представником адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 552 298 грн. 39 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.03.2019 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у позику 60 000 грн. 00 коп. на строк до 01.08.2019 року. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 24.03.2019 року. Станом на час звернення з вказаним позовом до суду відповідач позику не повернув.

В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням процентів, відповідно до п.4 договору позики, а також інфляційні втрати в загальному розмірі 552 298 грн. 39 коп.

В підготовчому судовому засіданні відповідач заявив клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо підтвердження обставин повернення ним боргу позивачу в повному обсязі, посилаючись на наявність в діях позивача ознак шахрайства.

Представник позивача адвокат Вуїв О.В. у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, оскільки обставини, які мають значення для вирішення обумовленої справи не можуть бути доведені показаннями свідків. Одночасно просила застосувати до відповідача заходи процесуального примусу в зв`язку з повторною необґрунтованою подачею клопотання про виклик свідків.

Вислухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Водночас, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Зазначені положення мають бути враховані при вирішення питання про допит свідків.

Згідно ч.1 статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17.

Отже, на підставі викладеного, клопотання відповідача про виклик свідків не підлягає задоволенню, оскільки обставини на підтвердження яких останній просить їх допитати (факт виконання зобов`язання за договором позики) не може доводитися показаннями свідків, при цьому договір позики відповідачем не оспорюється.

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Визнання будь-яких дій зловживанням процесуальними правами є правом, а не обов`язком суду.

За такого, враховуючи обґрунтування поданого відповідачем клопотання, підстав для застосування заходів процесуального примусу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.12, 84, 144, 258, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик свідків, відмовити.

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Вуїв Оксани Вікторівни щодо застосування до відповідача заходів процесуального примусу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Лузан