Ухвала

14 січня 2021 року
м. Київ

справа № 456/3506/16-ц

провадження № 61-19287ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Кузиком Володимиром Івановичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2020 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року.

Подана касаційна скарга не може прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позов ОСОБА_1 , уточнений 17 квітня 2019 року, містить вимогу майнового характеру про поділ майна подружжя.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання уточненої позовної заяви) за подання до суду позовної заяви про поділ майна ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до судукасаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд провести поділ майна подружжя наступним чином: за нею визнати право власності на автомобіль марки Citroen Jumpy, 1999 року випуску кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та виділити це майно в натурі; за відповідачем визнати право власності на автомобіль марки ГАЗ-24, 1976 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 та гараж № НОМЕР_6 , який знаходиться на території військової частини № НОМЕР_7 у м. Стрий, а також стягнути з відповідача на її користь різницю у вартості майна в розмірі 117 436 грн.

До касаційної скарги заявником додано квитанцію № 30037962 від 21 грудня 2020 року про сплату судового збору у розмірі 2 826 грн.

Однак, з матеріалів касаційного провадження та змісту судових рішень не вбачається вартість спірного майна, тому суд позбавлений можливості перевірити сплачений ОСОБА_1 розмір судового збору, який підлягає сплаті за вказані майнові вимоги відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно самостійно розрахувати розмір судового збору, виходячи з вартості спірного майна станом на час подання уточненого позову до суду та положень підпункту 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», надавши належні докази на підтвердження такої вартості.
У разі сплати судового збору за квитанцією № 30037962 від 21 грудня 2020 року у меншому розмірі, заявнику необхідно доплатити судовий збір з урахуванням вже сплачених 2 826 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.
Крім цього, в порушення вимог частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі чітко та належним чином не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, заявник оскаржує рішення суду апеляційної інстанцій, визначене в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої

статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути чітко зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Кузиком Володимиром Івановичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишити без руху.

Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко