УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/981/20

Провадження № 2/568/570/21

16 листопада 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Гуменюк Г.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Гуща С.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Дубенської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Радивилівська міська рада про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Радивилівського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Дубенської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Радивилівська міська рада про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської державної адміністрації кошти на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу в розмірі 7658,00 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку (період невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення) при звільненні працівника за період з 31.12.2019 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської державної адміністрації відділ освіти, культури. молоді та спорту Дубенської районної державної адміністрації.

За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 23 липня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Радивилівську міську раду.

01 листопада 2021 року представник Радивилівської міської ради Гуща С.В. подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки існує рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15.05.2020 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

За запитом суду, Бродівський районний суд Львівської області направив до суду рішення ухвалене 15 травня 2020 року (справа №439/229/20) за позовом ОСОБА_3 до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації, про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Представник третьої особи Радивилівської міської ради в судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представник позивача заперечив про закриття провадження у справі з вказаних підстав, вказуючи, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 . Бродівським районним судом ставилася вимога про стягнення коштів оздоровлення в розмірі посадового окладу, які не були виплачені при звільненні ОСОБА_3 . Предметом даного позову є стягнення коштів на оздоровлення, які повинні були бути виплачені ОСОБА_3 про наданні щорічної основної відпустки у 2019 році. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Представник відповідача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дубенської районної державної адміністрації при розгляді вказаного клопотання покладається на розсуд суду.

Вислухавши доводи сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

За висновками Верховного Суду щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в постановах від 10.06.2020 року у справі №366/2099/17, від 27.05.2020 у справі 65/4455/19, від 08.04.2020 року у справі №910/16868/19, від 27.11.2019 у справі №303/4229/16-ц, від 27.11.2019 у справі №235/4711/15-ц, від 22.05.2019 року у справі №640/7778/18, від 19.11.2019 року у справі №640/5563/19, від 09.10.2019 у справі №285/3912/18, від 19.06.2019 у справі 59/488/17, закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 15 травня 2020 року (справа №439/229/20) за позовом ОСОБА_3 до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації, про стягнення компенсації за невикористану відпустку, позовні вимоги позивача задоволено частково. З вказаного рішення вбачається, що позивачка ОСОБА_3 зверталась до Бродівського районного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення компенсації за невикористану відпустку, коштів на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу, в розмірі 7236 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 31.12.2019 року по день ухвалення рішення. Вказаним рішенням стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середнйі заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.12.2019 року по день ухвалення рішення суду 15.05.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Позивач, відповідно до вимог ст..175 ЦПК України, в позовній заяві вказує, що нею не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Як на підставу звернення до суду з даним позовом вказує, що при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку в тому числі щодо виплати коштів на оздоровлення вимоги. Позовна заява не містить жодного посилання по те, що вказані кошти повинні були виплачені при наданні їй щорічної основної відпустки, а також відсутнє посилання про надання позивачу такої відпустки.

Суд не погоджується з вказаною позицією позивача, з огляду на зміст дослідженого судового рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15.05.2020 року, згідно якого позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на оздоровлення.

Окрім того, в позовній заяві позивачем ОСОБА_3 взагалі не згадується про рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15.05.2020 року.

Таким чином, позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь коштів на оздоровлення, які не були їй виплачені при звільненні, фактично вчерговий раз дублює вимоги, оцінка яких вже була дана судовим рішенням, та яка вже була фактично вирішена.

Посилання представника позивача на те, що підставою для звернення до суду з вказаними вимогами є новий предмет позову, не заслуговують на увагу. Позиція представника позивача фактично зводиться до незгоди з судовим рішенням, яким позовні вимоги не були задоволені.

Представник позивача в судовому засіданні вказує, що вказані вимоги є новими та пов`язані з новими обставинами, які не були враховані під час вирішення справи № 439/229/20 Бродівським районним судом Львівської області.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки на даний час набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Також суд роз`яснює, що відповідно до п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і аналогічним підстав, залежно від конкретних обставин суд може визнати такі дії зловживання процесуальними правами.

Керуючись ст. ст. 255, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Дубенської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Радивилівська міська рада про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрити.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду.

Суддя В.О.Троцюк