РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Зозулі М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в собі Державної казначейської служби України, ГУНП у Вінницькій області про відсутність контролю відповідачів за кримінальними справами та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати відсутність контролю відповідачів за кримінальними справами, стягнути з Держави України в собі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Стислий виклад позиції позивача.

17.11.2020 Вищим судом скасовано ухвалу Жмеринського суду про відмову відкрити провадження за подання позивачем безпідставних та штучних позовів. Відповідач протягом років навмисне не виконує вимоги КПКУ та не надає оцінку своїм підлеглим. Замість цього, таку оцінку змушений надавати суд. Докази - постанова Апеляційного суду від 20.09.19 та 20.10.20. Обґрунтовує розрахунок шкоди старим віком, порушенням права позивача на швидке, неупереджене слідство.

До позову додав: клопотання, 4 довідки з прокуратури.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Заперечення відповідача.

Відповідач - Головне управління національної поліції у Вінницькій області подав відзив на позов. Просив відмовити у задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю обставин, зазначених в позові.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

01.12.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

04.01.2021 розгляд справи було відкладено за клопотанням позивача.

04.01.2021 від відповідача - Головного управління національної поліції у Вінницькій області надійшов відзив на позов.

15.01.2021 в судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 . Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися.

Суд, за згодою позивача, на підставі п.1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України, провів розгляд справи у відсутність відповідачів.

Після проголошення вступного слова, позивач ОСОБА_1 заявив клопотання подальший розгляд справи проводити у його відсутність. При вирішенні його клопотання про витребування доказів, яке він подав разом з позовом, покладався на розсуд суду. Після цього вийшов із зали судових засідань.

Суд, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, закінчив розгляд справи за відсутності позивача.

Також суд постановив хвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування з Жмеринського суду справ №130/2159/20, №130/728/19, оскільки клопотання не відповідало вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а ОСОБА_1 відмовився брати участь у детальному обговоренні цього клопотання.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав супровідні листи Жмеринської місцевої прокуратури: №74-72-16 від 13.08.19, №74-72-16 від 11.05.19, №74-72-16 від 17.05.19, адресовані начальнику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про направлення копії звернення ОСОБА_1 щодо можливої бездіяльності слідчих Жмеринського відділу поліції, для розгляду по суті (а.с.3); про направлення копії звернення ОСОБА_1 щодо можливої бездіяльності керівництва слідчого відділу Жмеринського відділу поліції, для розгляду по суті (а.с.4); про направлення копії звернення ОСОБА_1 від 14.05.2019 для прийняття рішення по суті (а.с.6). Копію листа Прокуратури Вінницької області №04/2/2-55-19 від 23.10.2019, в якому надавалась відповідь ОСОБА_1 про стан розслідування кримінальних проваджень, які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявами та ухвалами суду (а.с.5).

Мотив суду. Норми права застосовані судом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач просить визнати відсутність контролю відповідача за кримінальними справами та стягнути у зв`язку з цим з відповідача моральну шкоду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Також суд звертає увагу на те, що відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку (наживи), а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 має абстрактний характер і його аргументи не підтверджені належними доказами. Супровідні листи не є доказом неправомірності дій зі сторони органі Національної поліції та, відповідно, безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений при подачі позову від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в собі Державної казначейської служби України, ГУНП у Вінницькій області про відсутність контролю відповідачів за кримінальними справами та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 10601 м. Київ, вул. Бастіона, 6, ), ГУНП у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100 Вінницька область, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 18.01.2021