Номер провадження: 22-ц/813/2043/21
Номер справи місцевого суду: 947/2596/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року про зупинення провадження по справі в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить: Виселити з належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II -вимощення, IV-шахта, № 1-8 огорожа, ОСОБА_2 . Зняти з реєстрації місця проживання належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II-вимощення, IV - шахта, N 1-8 огорожа, ОСОБА_2 (а.с 1-16).

06 березня 2020 року ОСОБА_2 подала через канцелярію Київського районного суду м. Одеси клопотання про зупинення провадження в якій вказувала на те, що відсутній предмет спору (а.с 25-30).

16 березня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Куриленко О.М.) зупинено провадження по цивільній справі № 947/2596/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, до розгляду касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/16281/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності (а.с 62-64).

25 березня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу 16 березня 2020 року про зупинення провадження по справі. Апелянт не згоден з вказаною ухвалою, вважає, що вона постановлена з грубим порушенням діючого законодавства, тому має бути скасована. Апелянт вказує на постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, в якій було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року. Апелянт вказує на те, що в частині рішення право сумісної власності відсутнє, а є визначення права власності за апелянтом. Отже апелянт пояснює, що в указаному рішенні та рішенні касаційної інстанції вказано, що ніякого відношення до предмета спору зупинена частина рішення апеляційного суду немає і зупинена частина ніяк не може вплинути на розгляд позовної заяви. Апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року про зупинення провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом первісних позовних вимог у даній справі є вимоги ОСОБА_1 щодо виселення з належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II -вимощення, IV-шахта, № 1-8 огорожа, ОСОБА_2 . Зняти з реєстрації місця проживання належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II-вимощення, IV - шахта, N° 1-8 огорожа, ОСОБА_2 (справа № 947/2596/20). При цьому, на час постановлення оскаржуваної ухвали, на касаційному розгляді розгляді знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності, предметом якої зокрема є майнові права на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II -вимощення, IV-шахта, № 1-8 огорожа, ОСОБА_2 . Зняти з реєстрації місця проживання належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II-вимощення, IV - шахта, N° 1-8 огорожа (справа №520/16281/15-ц). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/16281/15-ц безпосередньо впливає на вирішення даного спору, а тому клопотання відповідача підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно до п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, 10 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: виселити з належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д»- вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II -вимощення, IV-шахта, № 1-8 огорожа, ОСОБА_2 . Зняти з реєстрації місця проживання належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62. 8 кв. м. з надвірними спорудами: літ «Г» , літ. «Д» - вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси I, II-вимощення, IV - шахта, N 1-8 огорожа, ОСОБА_2 (т.1, а.с 2-70).

Дійсно, як свідчить інформація, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнано його договором купівлі-продажу. Визнано 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :33:022:0023. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку побудованого, але не прийнятого до експлуатації, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «HYUNDAI», моделі І30, 2008 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова НОМЕР_2 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «HYUNDAI», моделі І30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова НОМЕР_2 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині: визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, скасовано.

У цій частині прийнято постанову, якою в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :33:022:0023, та права власності на 1/2 частку побудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, витребувано цивільну справу № 520/16281/15-ц з Київського районного суду м. Одеси.

Зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в незміненій при апеляційному перегляді частині до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено.

Таким чином, на час винесення оскаржуваної ухвали у проваджені Верховного Суду перебувала справа за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності (справа №520/16281/15-ц).

Оцінка процесуального рішення суду першої інстанції здійснюється на момент прийняття оспорюваного рішення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі: суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Тобто об`єктивна неможливість розгляду справи, як підстава для зупинення провадження у справі, була відсутня в суді першої інстанції, оскільки постанова Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, на перегляд якого суд послався як на підставу для зупинення провадження у справі і яке переглядається у суді касаційної інстанції, набрала законної сили з дня їїприйняття.

Висновок про зупинення провадження в справі з мотивів настання можливої майбутньої процесуальної ситуації, з врахуванням наявності судового рішення по суті спору, яке набрало законної сили та дія якого не зупинена касаційної інстанцією, не міг бути покладений в основу оскаржуваного процесуального рішення.

Посилання суду першої інстанції на зупинення дії рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2018 року в незмінній при апеляційному перегляді частині до закінчення касаційного провадження як на підставу для задоволення заяви про зупинення провадження є передчасним, оскільки як вже було зазначено вище у задоволенні ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року було відмовлено, постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га зупинено не було.

Окрім цього, як вбачається з правового висновку, який зробив Верховний суд України по справі 643/1155/16-ц у постанові від 01 лютого 2017 року «визначаючи наявність підстав передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, які стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.

Однак, суд першої інстанції таких обставин не встановив та у оскаржуваній ухвалі не зазначив з`ясування яких саме обставин у ході розгляду справи № 520/16281/15-цунеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в справі №520/16281/15-цобставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи з предмету та підстав позову, а вказав лише на необхідність зупинення провадження по справі через перебування у провадженні Верхового Суду цивільної справи №520/16281/15-цза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що на час перегляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали, постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року вирішено скасувати, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.12.2020 року (головуючий суддя Драгомерецький М.М., судді Громік Р.Д., Дрішлюк А.І.) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 , задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :33:022:0023, та права власності на 1/2 частку побудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. Щодо вказаної постанови Одеського апеляційного суду мається окрема думка судді Дрішлюка А.І.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

18.01.2021 року м. Одеса