УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 623/1985/20

провадження № 61-18237ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» про стягнення неіснуючої заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2020 року комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» (далі - КП «Благоустрій м. Ізюма»» про стягнення неіснуючої заборгованості, в якій просив зобов`язати знищити всі персональні данні про нього та його оселю з бази позивача по первинному позову, винести окрему постанову та направити до прокуратури про притягнення до відповідальності винних у скоєнні злочину передбаченого законом «Про персональні данні» за незаконне придбання, тримання, використання та розповсюдження його персональних данних, стягнути з КП «Благоустрій м. Ізюма» заподіяні майнові збитки у сумі 34 276,37 грн, за упущену вигоду - 7 000,00 грн, моральну шкоду - 25 000,00 грн, зобов`язати відповідача негайно посадити дерево яке при посадці має бути не менше як двометрове та стягнути судові витрати, які складають 4 280,00 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року позовні вимоги КП «Благоустрій міста Ізюма» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Благоустрій м. Ізюма» заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року по 31 травня 2020 року в розмірі 3 723,72 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року - залишено без руху.

Визначено апелянту розмір судового збору, що підлягає оплаті за подання апеляційної скарги оскарження рішення суду в частині задоволених позовних вимог КП «Благоустрій міста Ізюма», де він є відповідачем, надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги та подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 до суду надіслав заяву, в якій посилався на те, що за частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору, оскільки у цій справі він є споживачем. Позов КП «Благоустрій міста Ізюма» подано до нього як до споживача послуг, отже, виходячи з цього юридичного факту, ОСОБА_1 подано зустрічний позов до первісного позивача. Просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду від 06 липня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто.

Ухвала мотивована тим, що недоліки апеляційної скарги в частині оплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції за первісним позовом не усунуто. Згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за оскарження судового рішення в частині зустрічних позовних вимог до КП «Благоустрій м. Ізюма» про стягнення неіснуючої заборгованості. Від сплати судового збору в частині первісних позовних вимог КП «Благоустрій міста Ізюма» про стягнення заборгованості відповідач не звільнений. Тому апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути апелянту.

04 листопада 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга подана в строк передбачений у частині першій статті 390 ЦПК України та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм матеріального права і порушення норм процесуального права повернув апеляційну скаргу, не звернув увагу на те, що згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 звільнеий від сплати судового збору у цій справі, оскільки спір стосується захисту прав споживачів.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

У частині другій статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

У відповідності до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначив, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному та касаційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Отже, споживачі звільнені від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у повному обсязі як в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову, так і в частині задоволення первісного позову КП «Благоустрій м. Ізюма» до нього, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову КП «Благоустрій м. Ізюма» до нього і обґрунтовано визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу після того, як ОСОБА_1 у встановлений судом строк не виконав вимог ухвали суду апеляційної інстанції щодо сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» про стягнення неіснуючої заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар