Справа № 206/3580/21
Провадження № 2/206/1197/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Різниченко Я.М.

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача та представників третіх осіб.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 30.08.2014 було зареєстровано шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2016 було розірвано. У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_5 . Відповідач записаний батьком дитини у свідоцтві про народження. На даний момент сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Їх син, ОСОБА_5 , проживає разом з позивачем. Майже із самого народження відповідач з ними не проживає. З 2017 року відповідач не бачив свого сина жодного разу. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням у випадку його хвороби. Згідно заяви відповідача від 09.06.2021, він, як батько дитини, дав згоду на усиновлення його малолітнього сина ОСОБА_5 , громадянином ОСОБА_4 , а також надав свою згоду на зміну прізвища та по-батькові його дитини. Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач та ОСОБА_4 . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, ніколи не цікавиться та не цікавився життям сина, не відвідував і не відвідує його вдома. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх сина, а з боку позивача ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-7).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та зазначив, що з самого народження відповідач не спілкувався з сином, жодного разу ОСОБА_5 не отримував від відповідача подарунки, кошти, взагалі жодної допомоги. Крім цього, відповідач надав згоду на усиновлення його дитини.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_5 , про що надав суду відповідну заяву (а.с. 34-36). Крім цього, в судовому засіданні зазначив, що в нього є сумніви щодо того, що батьком дитини є саме він. У відповідача відсутні будь-які почуття до ОСОБА_5 .

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району ДМР надійшов висновок «про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1989 р.н., відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до якого зазначено, що третя особа, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1989 р.н., по відношенню до сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51-56).

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації ДМР надійшли письмові пояснення відповідно до яких зазначено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням ОСОБА_5 не займається, у зв`язку з чим, третя особа позовні вимоги позивача просить задовольнити (а.с. 60).

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розгляд справи проводити без його участі, про що надав до суду відповідне клопотання (а.с. 58).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

13.08.2021 до канцелярії суду надійшла дана позовна заява з додатками (а.с. 1-22).

10.09.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 06.10.2021 (а.с. 26-27).

06.10.2021 підготовче судове засідання відкладено на 03.11.2021 (а.с. 21).

26.10.2021 від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позову відповідачем (а.с. 34-46).

03.11.2021 підготовче судове засідання відкладено на 10.11.2021 (а.с. 47).

04.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшов висновок Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району ДМР. Окрім цього, представник третьої особи просив розгляд даної цивільної справи проводити без участі представника (а.с. 50-56).

09.11.2021 від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання третьої особи ОСОБА_4 про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі у зв`язку з відрядженням (а.с. 57-59).

10.11.2021 від представника третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації ДМР надійшли письмові пояснення. Позовні вимоги третя особа підтримує в повному обсязі, просить задовольнити та розгляд справи проводити без участі представника (а.с. 60-61).

10.11.2021 закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступні слова представника позивача та відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано виступи сторін у судових дебатах (а.с. 62-63).

10.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 64).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.07.2015 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 623 (а.с. 15).

21.12.2016 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 17).

19.09.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 416 (а.с. 16).

09.06.2021 ОСОБА_2 було складено заяву, зареєстровану в реєстрі за № 849, в присутності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Василенко В.М., відповідно до якої, ОСОБА_2 надав свою згоду на усиновлення його малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також згоду на зміну прізвища та по батькові його дитини (а.с. 13).

Разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_4 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актом про фактичне проживання особи від 29.07.2021 (а.с. 14).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району ДМР від 03.11.2021 № 5/5-29 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1989 р.н., відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району ДМР, вважає за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1989 р.н., по відношенню до сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51-53).

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У той же час, ст. 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996, п. 78.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що відповідає положенням ст. 165 СК України.

Абзацом 6 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Положення ст. 206 ЦПК України наголошують на тому, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в повному обсязі та ті обставини, що він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що було встановлено судом під час розгляду справи та підтверджено поясненнями як представника позивача, так і самого відповідача, діючи передусім в інтересах дитини, суд приходить до обґрунтованого висновку, що наразі, існують достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язків щодо утримання дитини.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав - ч. 1 ст. 169 СК України.

Таким чином, відповідач не позбавлений права на відновлення його батьківських прав, за наявності підстав, передбачених законодавством.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 157, 164-166, 169 СК України, ст. 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, проспект Мануйлівський, буд. 31, ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 51, ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.11.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак