ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Суми

Справа №592/11919/19

Номер провадження 22-ц/816/58/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кутаха Дмитра Олександровича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Князєва В.Б., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у незареєстрованому шлюбі, проживаючи разом у США в м. Майамі штату Флорида з листопада 2013 року по березень 2014 року. Від спільного проживання з відповідачем мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України.

З березня 2014 року фактичні шлюбні стосунки були припинені. Відповідач від спілкування з дитиною, її виховання та утримання свідомо самоусунувся.

Виходячи з того, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкується з ним та не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти свідомо без поважних причин, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнив повністю.

Позбавив ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову - 05.08.2019 року та аліменти сплачувати його матері - ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кутах Д.О., посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.11.2019 року по даній справі в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, в іншій частині рішення суду - залишити без змін.

У доводах вказує, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи документам. Зазначає, що через два місяці після народження сина позивачка переїхала та почала приховувати сина, перешкоджаючи спілкуванню сина з відповідачем та позбавивши його можливості приймати участь у вихованні сина та його матеріальному забезпеченні.

З кінця 2014 року відповідач звертався до місцевого суду м. Майамі з вимогою встановити порядок побачень, фінансового забезпечення та виховання сина, але позивачка зникла з Майамі та переїхала до Чикаго, не повідомивши про це відповідача.

В серпні 2017 року відповідач звернувся до окружного суду м. Чикаго про встановлення щомісячної фінансової підтримки сина, встановлення порядку спілкування та виховання сина. Проте, в листопаді 2017 року позивачка разом з сином знову залишає своє місце проживання.

Окрім того, вказує про порушення судом норм процесуального права, а саме про те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи за місцем його постійного проживання в Сполучених Штатах Америки. Зазначає, що позивачці було відомо про громадянство відповідача та його місце проживання в Сполучених Штатах Америки, оскільки протягом 2014 року позивач та відповідач разом з їх спільним малолітнім сином проживали однією сім`єю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 листопада 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував права і обов`язки сторін, обставини справи, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам законодавства. Вказує, що доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до формальних міркувань, переоцінки законодавства і доказів, яким апелянт надає своє власне бачення і не спростовують вмотивованих висновків суду.

Рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Кутаха Д.О., який підтримав апеляційну скаргу, позивачки та її представника адвоката Фомінова Р.М., які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25.09.2014 року штатом Флорида, запис № 109-2014-156698 (а.с. 8-9).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином виданої Генеральним консульством України в Чикаго 08.02.2018 р. № 61411/19-536-12 (а.с. 11) та паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 3USA2 від 07.03.2018 року (а. с. 10).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 і фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Син сторін є вихованцем Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 39 «Теремок» м. Суми, Сумської області, батько вихованця ОСОБА_2 за час перебування дитини у дошкільному навчальному закладі не з`являвся, батьківські збори не відвідував. Вказані обставини підтверджуються довідкою Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 39 «Теремок» м. Суми, Сумської області № 01-60/128 від 23.07.2019 р. (а. с. 12).

Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради № 1891/27.1-26 від 25.09.2019 р., орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 30).

Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спілкується зі своїм сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не присутній на важливих для дитини подіях - днях народження та інших святах, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не надає дитині доступу до культурних цінностей, не створює умов для отримання освіти, не сплачує аліменти на його утримання. Встановлені факти, на думку суду, свідчать що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, а тому є підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрована та проживає сама разом з малолітнім сином. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Суми не зареєстровано.

Враховуючи вказану інформацію, суд першої інстанції розглянув цивільну справу за відсутності відповідача з викликом його в судове засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. В той же час із свідоцтва про народження дитини вбачається, що дитина народилася в штаті Флорида Сполучених Штатів Америки, а відповідач народився в Республиці Куба і не є громадянином України. Суд першої інстанції вказаної обставини не врахував та безпідставно не скористався можливістю заочного розгляду справи, передбаченого главою 11 ЦПК України.

Відповідно до наданої представником відповідача - адвокатом Кутахом Д.О. копії свідоцтва про народження - батьківство підтверджено та засвідчено, що сторони не були одружені на момент народження дитини, є біологічними батьками дитини та розуміють права та обов`язки батьківства. Окрім цього, вказане свідоцтво містить місце проживання та поштову адресу батьків: АДРЕСА_2 (а. с. 58-59).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача також пояснив, що ОСОБА_2 є громадянином Сполучених Штатів Америки. Приїздив в Україну та звернувся до нього з метою розшукати позивачку разом з сином. Під час виконання доручення відповідача йому, як адвокату, стало відомо про наявність оскаржуваного рішення в даній справі.

Відповідач дав письмові пояснення відповідно до нотаріально посвідченого та перекладеного афідевіту від 07 жовтня 2020 року, у якому вказано про те, що він підписав нотаріальний сертифікат про народження, де офіційно прийняв на себе відповідальність батька ОСОБА_4 . Після чергової сварки позивачка покинула будинок, де вони проживали разом з його батьками, переїхала до своїх друзів в Маямі та почала приховувати сина. Аби вирішити питання офіційно та отримати можливість бачити та виховувати сина, він звернувся до місцевого суду м. Маямі з вимогою встановити порядок побачень, фінансового забезпечення та виховання дитини. Однак позивачка відмовилася від спілкування і зникла разом з сином у невідомому напрямку. В кінці літа 2017 року, його друзі повідомили йому, що вона переїхала в місто Чикаго, штат Іллінойс . В серпні 2017 року він подав позов до окружного суду Чикаго про встановлення щомісячної фінансової підтримки свого сина, встановлення порядку спілкування та виховання сина. ОСОБА_1 декілька разів безпосередньо з`являлася до суду. 15 вересня 2017 року суд видав три накази, які встановлювали порядок побачень та його спілкування з сином, щомісячної фінансової підтримки його сина, а також термін та місце для медіації спору. В листопаді 2017 року позивачка залишила своє помешкання разом з сином. З того моменту він через різні державні служби Сполучених Штатів, у тому числі імміграційну службу та Федеральне бюро розслідувань США, розшукував ОСОБА_1 та сина. Проте як з`ясувалося пізніше, вона покинула територію Сполучених Штатів Америки. Відповідач заявив, що ніколи не відмовлявся від батьківства, не давав згоди на отримання сином громадянства України та не надавав дозволу на вивіз сина з території Сполучених Штатів Америки. Весь цей час він телефонний номер не змінював, на адресу його постійного проживання або проживання його батьків ніколи не надходило будь-якої кореспонденції від позивачки чи українських судів. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а. с. 66-68).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Відповідач є громадянином іноземної держави, проживає в Сполучених Штатах Америки і не має постійного місця проживання в Україні. Позивачка припинила спілкування з відповідачем, разом з малолітнім сином виїхала з країни, де проживає батько дитини, та не повідомила відповідача про адресу свого місця проживання. Вказану обставину позивачка визнала в судовому засіданні апеляційного суду. Крім того позивачка підтвердила факт звернення відповідача до суду у м. Чикаго з позовом про встановлення порядку утримання, спілкування та виховання сина. Також пояснила, що відповідач відповідно до рішення суду сплачував аліменти на утримання сина.

Дізнавшись про позбавлення його батьківських прав, відповідач надав письмові пояснення згідно з якими заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та навпаки свідчать про те, що він не втратив інтересу до дитини.

Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи наведені положення ст. 19 СК України, колегія судів не погоджується з висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради згідно якого орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він зроблений на неповно з`ясованих обставинах справи та без урахування думки батька дитини.

Колегія суддів не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, так як відповідач належними та допустимими доказами довів про його інтерес до дитини та повне усвідомлення прав та обов`язків батьківства, а отже відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання сина та його утримання.

Самі по собі неприязні стосунки між батьками та недосягнення ними згоди щодо порядку і способу участі у вихованні дитини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов про позбавлення батьківських прав, за подання якого ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 768,40 гривень, не підлягає задоволенню, рішення суду також підлягає скасуванню і в частині стягнення з відповідача на користь позивачки вказаної суми судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кутаха Дмитра Олександровича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 листопада 2020 рокув даній справі скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина