Справа № 490/5367/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді: Черенкової Н.П.

при секретарі : Баришніковій І.М.

за участю представника заявника адвоката: Сіржант Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Центрального районного суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення по цивільній справі за позовом ПАТ « Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2009 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сіржант Ю.В. звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з заявою про розстрочку виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.06.2009 року, постановленого за позовом ПАТ "Державний Ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявник просить стягувати з нього грошові кошти у розмірі 10 000 грн. кожного календарного місяця, в період з 20 по останній календарний день кожного місяця.

Рішенням Центрального районного суду від 12 червня 2009 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредитному договору в розмірі 361 939,57 грн., та судові витрати 1730 грн.

Заява мотивована тим, що заявник є суб`єктом господарської діяльності та має статус фізичної особи-підприємця. Накладення арешту на майно та рахунки призвело до неможливості продовження господарської діяльності та її повної паралізації. Заявник просить відстрочити виконання рішення, оскільки вказані ним обставини фактично унеможливлюють виконання судового рішення.

В судове засідання, представник ПАТ "Державний Ощадний банк України", державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції та заявник ОСОБА_1 не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Представник заявника адвокат Сіржант Ю.В. вимоги підтримав, просив про їх задоволення, та вважав за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, які не з`явились.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість доводів заяви та заявлених вимог, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від12.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредитному договору в розмірі 361 939,57 грн., та судові витрати 1730 грн.

Рішення суду вступило до законної сили, знаходиться на виконанні.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюється іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу та порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Крім того, суд враховує те, що вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення не може ставити сторін у нерівне положення, тому, враховуючи значний час з моменту постановленого рішення, процес інфляції, судом досліджується питання наявності у заявника виключних обставин, що зумовлюють необхідність у відстроченні виконання рішення.

Таких виключних обставин судом не встановлено, тому на думку суду, подана заява є не обгрунтованою, а за такого, у її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини 5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 263-265,435 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2009 року - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 14.01.2021 року.

Головуючий суддя: Черенкова Н.П.