КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021року місто Київ

справа № 369/4560/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосуддіБорисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Волчко А.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання угоди недійсною, витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсною кооперативну угоду про сплату пайового внеску і надання житла №1/13 від 01 серпня 203 року, укладену ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» з ОСОБА_3 , в частині отримання ОСОБА_3 на праві власності тераси з проектними характеристиками і відповідно до креслень, що зазначені у додатку №4 до даної угоди;

витребувати з приватної власності ОСОБА_6 в спільну сумісну власність ОСОБА_1 , на користь співвласників багатоквартирного будинку терасу, загальною площею 24,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням позову, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на терасу, загальною площею 24,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_6 .

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача посилався на те, що предметом спору в даній справі є визнання недійсною угоди, укладеною між ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» та ОСОБА_3 , в частині отримання ОСОБА_3 на праві власності тераси з проектними характеристиками і відповідно до креслень, що зазначені у додатку №4 до даної угоди та витребуванням від ОСОБА_6 оспорюваної тераси.

Вказував, що позивач не визнає права власності відповідача ОСОБА_6 на терасу та вважає, що відповідачі, набувши право власності на оспорюване допоміжне приміщення та конструктивний елемент багатоквартирного будинку порушили право спільної сумісної власності позивача, як співвласника багатоквартирного будинку.

Зазначав, що в такий же самий спосіб також було відчужено допоміжне приміщення, яке знаходиться на цокольному поверсі цього ж багатоквартирного будинку, а також було відчужено іншу терасу в цьому будинку та беручи до уваги неодноразове передарування оскаржуваної тераси від одного власника до іншого, у позивача є обґрунтовані побоювання, що до моменту винесення рішення по справі, вищевказане приміщення буде продане або відчужене у будь-який інший спосіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказував, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, він буде змушений звертатися до суду з віндикаційним позовом до осіб, які набули право власності на таке майно, а отже, як наслідок, не тільки ускладнить відновлення його порушених прав, але й також матиме негативні наслідки для осіб, які отримали право власності на таке майно, поза волею та в порушення його прав та законних інтересів, як власника майна.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що в заяві про забезпечення позову позивач чітко обґрунтував свої вимоги та побоювання з приводу невжиття заходів забезпечення позову, а також зауважив щодо збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Вказував, що судом першої інстанції не було взято до уваги предмет спору у даній справі.

Зазначав, що позивач не визнає права власності відповідача ОСОБА_6 на терасу та вважає, що відповідачі, набувши право власності на терасу, яка є конструктивним елементом багатоквартирного будинку (тераса знаходиться на покрівлі (даху) будинку), а також є допоміжним приміщенням, тим самим порушили право спільної сумісної власності позивача, як співвласника багатоквартирного будинку.

Посилався на те, що застосуванням заходу забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та можна прийти до висновку, що вжиття заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на оспорюване приміщення, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Зазначав, що захід забезпечення позову відповідає предмету позову та водночас вжиття такого заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

29 вересня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на необґрунтованість скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

04 жовтня 2021 року відповідач ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на те, що він визнає вимоги апеляційної скарги позивача, вважає їх обґрунтованими, а доводи зазначені в ній правомірними та такими, що відповідають дійсності та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» - Сауленко Д.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідність вжиття забезпечення позову заявником не обґрунтована, зазначені у заяві обставини не є достатніми для ствердження, що внаслідок невжиття забезпечення позову може бути утруднене виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується зтаким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання угоди недійсною, витребування майна із чужого незаконного володіння посилався на те, що на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску і надання житла №1/13 від 01 серпня 203 року ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» передав у власність ОСОБА_3 терасу, яка є допоміжним приміщенням, підлога якої є покрівлею (дахом) багатоквартирного будинку, а покрівля (дах) є конструктивним елементом багатоквартирного будинку та як і допоміжне приміщення відносить до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку і належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам багатоквартирного будинку. Вказував, що його право власності на спільне майно, як співвласника багатоквартирного будинку було порушено.

Порушуючи питання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на терасу, загальною площею 24,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_6 , представник позивача посилався на те, що позивач не визнає права власності відповідача ОСОБА_6 на терасу та вважає, що відповідачі, набувши право власності на оспорюване допоміжне приміщення та конструктивний елемент багатоквартирного будинку порушили право спільної сумісної власності позивача, як співвласника багатоквартирного будинку.

Зазначав, що в такий же самий спосіб також було відчужено допоміжне приміщення, яке знаходиться на цокольному поверсі цього ж багатоквартирного будинку, а також було відчужено іншу терасу в цьому будинку та беручи до уваги неодноразове передарування оскаржуваної тераси від одного власника до іншого, у позивача є обґрунтовані побоювання, що до моменту винесення рішення по справі, вищевказане приміщення буде продане або відчужене у будь-який інший спосіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У позовній заяві позивач вказував на те, що ОСОБА_3 на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску і надання житла №1/13 від 01 серпня 2013 р., укладеної з ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квітневий дім» крім іншого було передано на праві власності допоміжне приміщення, а саме «терасу», загальною площею 24,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому вказану терасу відповідно до угоди №2 про передачу паю від 29 січня 2015 року ОСОБА_3 безоплатно передав ОСОБА_4 ; відповідно до угоди №5 про передачу паю від 15 грудня 2016 року ОСОБА_4 безоплатно передала терасу ОСОБА_5 ; на підставі кооперативної угоди №1/13 від 01 серпня 2013 року та угоди №5 про передачу паю від 15 грудня 2016 року ОСОБА_5 зареєстрував право власності на терасу у державного реєстратора Бучанської міської раді Київської області; 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування подарував терасу ОСОБА_6 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 вересня 2017 року тераса (об`єкт житлової нерухомості), загальною площею 24,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 4 17 липня 2017 року зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 березня 2021 року спірна тераса на підставі договору дарування від 29 вересня 2017 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу тераси загальною площею 24,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка, як вважає позивач є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6 та оспорюється позивачем, а відтак з урахуванням предмету позову колегія суддів вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_6 , а саме на: терасу, загальною площею 24,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_6 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_6 може ускладнити виконання рішення суду провизнання угоди недійсною, витребування майна із чужого незаконного володіння.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2021 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить відповідачу ОСОБА_6 , а саме на: терасу, загальною площею 24,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 22602101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення постанови до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: