н/п 2/490/2298/2021 Справа № 490/8056/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді: Гуденко О.А.

при секретарі Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 131341,69 гривень. Позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платні у розмірі 77166,26 гривень, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 08.10.2016 по 05.09.2016 року в сумі 204460,8 гривень, а всього 281627,06 гривень. Проте, заборгованість по заробітній платні була виплачена лише 10.01.2017 р. За такого, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за 85 днів, протягом яких рішення суду не виконувалось, урозмірі 75581,69 грн.

Також рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.07.2016 було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платні у розмірі 20 357,71 гривень, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.04.2016 по 14.07.2016 року в сумі 31225,60 гривень. Проте, заборгованість по заробітній платні була виплачена лише 10.01.2017 р. За такого, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за 125 днів, протягом яких рішення суду не виконувалось, урозмірі 55760 грн..

В листопаді 2017 року на адресу суду надійшли заперечення проти позову від відповідача, в яких просили відмовити в задволенні позову з огляду на те, що позивач пропустив встановлений тримісячний строк на звернення до суду з цим позовом.

В грудні 2017 року представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, мотивуючи свою за яву тим,що позивач є внутрішньо переміщеною особою і був переміщений з м.Донецьк в м.Миколаїв разом з малолітнім сином лише 08.09.2017 року , одразу після чого і звернувся до суду. Раніше не міг звенутися до суду з об`єктивних причин - через окупацію м.Донецьк та припинення діяльності державних органів державної влаи україни на цій території та в зв`зку з постійним доглядом за малолтінім сином.

21 грудня 2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 130 895 грн. 51 коп., судовий збір в розмірі 1308 гривень.

Ухвалою від 01 листопада 2018 року Центрального районного суду м. Миколаєва заяву Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» - задоволено. Заочне рішення від 21 грудня 2017 року скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В листопаді 2018 року надійшов відзив на позов від відповідача, в якому посилаються на поважність причин непрведення соєчасного розрахунку по заробітній платі з позивачем. Зазначають, що підприємство є вузькоспеціалізованим по виготовленню виробів військового призначення, входить до Державного конуерну "Укроборонпром" та до 2014 року здійснював поставку виробів військовго призначення на трериторіюю російської Федерації за догвором укладеним з ВАТ "Долгопрудненське НВП", отже основним джерелом фівнасування відповідаач було надходженння грошових коштів від експорту на територію РФ.В зв`язку проведенням АО на території Луганської та Донецької областей листом ДК "Укроборонпром" від 04.04.2014 відповідачу було наказано припинити відвантаження виробів військового призначення до РФ.

Отже основною причиною виникнення затримки по виплаті заробітної плати позивачу є важке фінансове становище підприємтва та відсутнівсть грошових коштів внаслідок державної заборони експорту продукції КДНВП "Кварсит" на територію РФ - а цей факт виключає вину підприємства. Висновком Донецької торгово-промислової платаи від 27.05.2014 року підтверджено невиконання відповідчаем постачання продукції на територію Ф виникло внасідко настання для підприємтсва обставин енпереборної сили та ці обставини перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов`язань. Тим більше, що м.Костянтинівка Днкцької області віднеснего до населених пунктів, де здійснювалася антитерористична операція.

Отже затримка виплати позивачу належних сум сталася не з вини КДНВП "Кварсит", а внаслідок настання та дії форс-мажжорних обставин.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.01.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

ротоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

26.01.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою про прийняття до провадження від 28.01.2021 року судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. прийнято до провадження вказану цивільну справу та у зв`язку з великою навантеженістю, призначити підготовче судове засідання у справі на 12.04.2021 року .

Проткольною ухвалою суду від 07.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник до суду не з`явились. Представником позивача було подану заяву у якій зазначено, що останній підтримує позовні вимоги, і просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача до суду не з`явився, минулому складу суду надав заяви, в яких просив відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частково задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосереднього до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням Конституційного суду України 22.02.2012 року справа № 1-5/2012 було встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положенням статей 116, 117, 237-1 КЗпП слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення день фактичного розрахунку при звільненні, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталося затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Статтею 234 КЗпП передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", місто Донець відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади України не здійснюють свої повноваження з листопада 2014 року до сьогоднішнього дня.

Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Миколаївської міської ради Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району від 08.09.2017 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Місцем його зареєстрованого проживання була наступна адреса:Донецька область,м.Донецьк. До вересня 2017 року ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_2 , 2006 року народження, проживав і знаходився за місцем своєї реєстрації у місті Донецьк. У зв?язку з бойовими діями та окупацією м. Донецьк, виїхати з окупованого Донецька та вивезти свою дитину позивач зміг тільки у вересні 2017 року.

08.09.2017 року позивача було переміщено з м. Донецьк до м. Миколаєва разом з дитиною та зареєстровано за наступною адресою: АДРЕСА_1

18.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного судум. Миколаєва з вказаним позовом , за такого суд вважає прийнятними його доводи про те, що звернутись до суду раніше він не мав можливості з причин які об`єктивно від нього не залежали, а саме - через окупаціюм. Донецьк та припинення роботи державних органів влади України на цій території. А отже, строк, визначений законом для вирішення трудового спору, був пропущений позивачем з поважних причин і підлягає поновленню.

Рішенням по справі № 263/6413/16-ц від 05 вересня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Констянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволено. Стягнуто з Констянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» ( код ЕРДПОУ 25604710, МФО 334851) заборгованість на користь позивача по заробітній платі у розмірі 77166,26 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 08.10.2016 року по 05.09.2016 в сумі 204460,8 грн., а всього 281627,06 грн. з утриманням Констянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької від 15.09.2016 року, у зазначеному вище судовому рішенні було виправлено описку, у резолютивній частині у другому абзаці 08.10.2016 року було змінено на 08.10.2015 року.

Як вбачається з вказаного судового рішення , судом встановлено, що позивач з 07.10.2014 року по 07.10.2015 року перебував у трудових відносинах із Констянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, наказом ДК «Укроборонпром» № 308-к від 08.10.2016 року про призначення ОСОБА_1 за контрактом по посаду директора Констянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», трудовим контрактом № 82к/14 від 08.10.2014 року та наказом № 270-к від 07.10.2015 року про припинення трудового контракту. Згідно довідки № 1-525 від 02.09.2016 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі позивача складає 77166,26 грн. та середньоденна заробітна плата складає 888,96 грн. та згідно довідки від 02.08.2016 року графік роботи позивача був за п`ятиденним графіком роботи.Виходячи з того, що позивач працював за графіком п`ятиденного робочого тижня, то кількість робочих днів за період з 08.10.2016 року по 05.09.2016 складає 230 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, складає 204460,8 грн. ( 230 днів х 888,26 грн.).

Рішенням по справі №263/7091/16ц від 14 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні позов задоволено.

Стягнуто з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за листопад 2015 р., січень, березень 2016 року в сумі 20357,71 гривень та 31225,60 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 14 липня 2016 року включно.

Як вбачається з вказаного судового рішення , судом встановлено, що позивач з 08.10.2015 року по 31.03.2016 року перебував у трудових відносинахз Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі вбачається з довідки підприємства, згідно з якою заборгованість складає 20357,71 грн., у зв`язку з чим суд прийшов ь до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми заборгованості по заробітній платі.Відповідно до наданого суду розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 446,08 грн. З моменту звільнення ОСОБА_1 з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» по день ухвалення рішення (з 01 квітня 2016 року по 14 липня 2016 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2016 р. минуло 70 робочих днів.

З довідки-розрахунку, наданої суду щодо середньоденного заробітку позивача, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачем при звільненні на час ухвалення рішення становить 31225,60 грн. (70 днів х 446,08 грн. = 31225,60 грн.).

15.11.2016 року для виконання вказаного вище судового рішення № 263/6413/16-ц від 05 вересня 2016 року, Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист. Виконавчий лист було передано для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 52962766.

В ході примусового виконавчого провадження, 10.01.2017 року на підставі платіжного дорученням № 9 позивачу було перераховано 281627,06 гривень.

09.02.2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавче провадження було закрито у зв`язку з виконанням.

Рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платні було ухвалено 05.09.2016 року. Заборгованість по заробітній платні була виплачена позивачу 10.01.2017 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов`язковою для судів України.

Відповідно до вимог зазначених норм матеріального права, середній заробіток позивача за 85 днів, протягом яких рішення суду не виконувалось, становить 75581,69 гривень ( 85 днів х 888,96 середньоденної заробітної плати).

10.08.2016 року для виконання вищезазначеного судового рішення від 14.07.2016 року, справа № 263/7091/16-ц, Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист.

Виконавчий лист було передано для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Постановою державного виконавця було заведено виконавче провадження № 52296370.

Визначені судовим рішенням грошові кошти, в ході примусового виконавчого провадження, виплачувались позивачу у наступному порядку: 19.12.2016 року платіжне доручення № 471 - 27,69 гривень; 19.12.2016 року платіжним дорученням № 472 - 3989,76 гривень; 27.12.2016 року платіжним дорученням № 482 - 27493,57 гривень; 10.01.2017 року платіжним дорученням № 8 від 20623,49 гривень.

Рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платні та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати було прийнято 14.07.2016 року. Заборгованість по заробітній платні була виплачена позивачу 10.01.2017 року.

У відповідності до вимог зазначених вище норм матеріального права, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за 124 дні, тобто з 15.07.2016 р. по 10.01.2017 р., протягом яких рішення суду не виконувалось, становить 55313, 92 гривень ( 124 х 446,08 гривень (середній заробіток в день).

Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1статті 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зіст. 24 Закону України «Про оплату праці`виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП Україниобов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В роз`ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» територія Донецької та Луганської областей з 07 квітня 2014 року була визначена районом проведення антитерористичної операції.

Відповідно до висновку (листа) Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року вих. № 100-28/12-12/03, провівши системний аналіз наданих документів по факту невиконання зобов`язань Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» в другому кварталі 2014 року за контрактом № 147/13 від 10 жовтня 2013 року, Донецька торгово-промислова палата дійшла до висновку, що вказане невиконання зобов`язань підприємством виникло в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, за наявності фактів збройних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади і т.д. та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін та третіх осіб, обставини є форс-мажорними для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов`язань .

Згідно з частинами першою та третьою статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції, чинній станом на 27 травня 2014 року), Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні та засвідчує форс-мажорні обставини, відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).

Таким чином, зазначена редакція Закону (станом на 27 травня 2014 року) не визначала, яким нормативно-правовим документом Торгово-промислова палата України засвідчує наявність форс-мажорних обставин.

В пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

У наявному в справі висновку (листі) Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року вих. № 100-28/12-12/03 зазначається про наявність обставин форс-мажору за певним договором (контрактом), відповідно до його умов.

Згідно висновку (листу) Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року №100-28/12-12/03 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції) з 04 квітня 2014 року для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» з дати реєстрації листа державного концерну «Укроборонпром» про тимчасове призупинення відвантаження продукції військового та подвійного призначення у Російську Федерацію. Невиконання зобов`язань сталось в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, при наявності фактів збройних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін та третіх осіб, обставини є форс -мажорними для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов`язань; станом на 27 травня 2014 року антитерористична операція триває, таким чином момент припинення дії непереборної сили для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» не настав .

Як вбачається з пояснень представника відповідача, а також обставин, викладених у висновку (листі) Донецької торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року вих. № 100-28/12-12/03, КДНВП «Кварсит» є спеціалізованим державним підприємством, заснованим на державній власності, та передано в управління Державного концерну «Укроборонпром». Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з правління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, яке займається виготовленням виробів військового призначення, як основного виду продукції, та входить до складу Державного концерну «Укроборонпром». Загальний обсяг виготовлення продукції військового призначення від загального обсягу виготовлення продукції Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» становить майже 98 %. До 04 квітня 2014 року підприємство здійснювало поставку виробів військового призначення на територію Російської Федерації на підставі Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості від 18 листопада1993 року. Вироби військового призначення внесені до річного Переліку товарів військового призначення та відвантажувалися згідно Разового дозволу № 28201000 від 30 січня 2014 року, виданого Державною службою експортного контролю України.

Згідно висновку (листа) Державного концерну «Укроборонпром» від 04 квітня 2014 року вих. № 100-28/12-12/03, Костянтинівському державному науково-виробничому підприємству «Кварсит» наказано припинити відвантаження виробів військового призначення та подвійного використання до Російської Федерації, що й було виконано підприємством.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язковість згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальновійськова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо Крім того, з висновку вбачається, що Донецькою торгово-промисловою палатою досліджувались обставини щодо впливу контракту, укладеного 10 жовтня 2013 року між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» та ВАТ «Долгопрудненське науково-виробниче підприємство», Росія, на можливість відповідача, як роботодавця, вчасно сплачувати заробітну плату своїм працівникам.

Зазначені обставини свідчать про те, що основним джерелом фінансування Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» було надходження грошових коштів за реалізацію виробів військового призначення, які експортувалися на територію Російської Федерації, та з них сплачувалася заробітна плата працівникам. Неможливість відвантаження готової продукції через заборону експорту продукції військового призначення змусило на підприємстві оголосити стан простою.

Станом на час виникнення заборгованості тривала антитерористична операція та на час розгляду справи триває Операція об`єднаних сил, тобто, момент припинення дії непереборної сили для відповідача не настав.

Настання обставин непереборної сили, що встановлені висновком (листом) Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року вих. №100-28/12-12/03, обумовлені неможливістю відвантаження готової продукції, призупиненням виробничої діяльності КДНВП «Кварсит», що призвело до несприятливих фінансових обставин, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Як вбачається з висновку (листі) Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року вих. № 100-28/12-12/03 та зазначається про наявність обставин форс-мажору за вказаним договором (контрактом), що загальний обсяг виготовлення продукції військового призначення від загального обсягу виготовлення продукції Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» становить майже 98 %, а припинення відвантаження виробів військового призначення до Російської Федерації безумовно свідчить про негативний вплив припинення виконання вказаного договору (контракту) на можливість підприємства, як роботодавця, вчасно сплачувати заробітну плату своїм працівникам протягом 2014 року та у наступних роках ( а позивач займав посаду директора підприємтсва у ці роки і про ці обставини йому не могло бути невідомо).

Настання обставин непереборної сили, що встановлені висновком Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року вих. №100-28/12-12/03, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Аналогічна позиція висловлена і в Постанові Верховного Судуд від 10.04.2019 року справа № 233/3523/17 (провадження № 61-13212св18) з аналогічних правовідносин.

Аналіз наведених доказів у їх сукупності свідчать про те, що основним джерелом фінансування Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» саме й було надходження грошових коштів за реалізацію виробів військового призначення, які експортувалися на територію Російської Федерації, та з них сплачувалася заробітна плата працівникам, в тому числі, й позивачу.

Крім того, суд враховує, що на той час позивач займав посади директора підприємства та заступника директора підприємства-відповідача і був поза розумним сумнівом обізнаний про ці обставини. Також за рішенням суду при заборгованості по заробітній платі в загальному розмірі 97 523 грн 97 коп він отримав 235 686 грн 40 коп середнього заробтіеку за час вимушеного прогулу , тото вже отримав суму компенсації, яка майже у 2,5 рази перебільшує суму заборгованості по заробітній платі- що вже є справедливою та розумною сатисфакцією. Так, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, апеляційний дійшов висновку, що наявність обставин форс-мажору за контрактом, виконання якого призупинено відповідачем за вказівкою Державного концерну «Укроборонпром», безумовно свідчить про неможливість повного виконання відповідачем фінансово-економічних зобов`язань підприємства в цілому, що в свою чергу позбавило можливості підприємства виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору щодо виплати зарплати працівникам. Зазначені форс-мажорні обставини є підставою для звільнення підприємства від відповідальності перед працівником за ст. 117 КЗпП України за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Адже за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавецьвиплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінністатті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час за час затримки розрахунку є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір з відповідача на користь держави стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76, 81,141, 142, 263-265, 274,430 ЦПК України, ст.ст. 47, 117 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16 листопада 2021 року.

Суддя О.А. Гуденко.