Ухвала

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 466/5144/19

провадження № 61-12500св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Граве Україна»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року у складі судді Свірідової В. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Граве Україна» (далі - ПрАТ СК «Граве Україна») про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 07 травня 2017 року о 04 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи власним автомобілем марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Львові по пр. Чорновола, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET», реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив вимоги пункти 12.1, 13.1 ПДР України.

На момент ДТП керований ним автомобіль марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Граве» відповідно до договору добровільного страхування «Граве КАСКО» № 101028052 від 30 листопада 2016 року.

Працівниками патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Крім того, 01 червня 2017 року працівниками патрульної поліції без його участі складений протокол за частиною першою статті 130 КУпАП за фактом нібито його керування 07 травня 2017 року у стані алкогольного сп`яніння. Однак, відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На неодноразові звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачу відмовлено у зв`язку з невиконанням ним умов Договору добровільного страхування № 101028052.

Позивач просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 209 411,33 грн, суму неустойки за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 762 257,24 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, а загалом суму в розмірі 1 071 668,57 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 209 411,33 грн, суми неустойки за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 762 257,24 грн та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 466/4122/17, якою встановлено, на думку позивача, відсутність обставини щодо перебування позивача у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, не спростовує виконання позивачем встановленого у пункті 8.3 загальної частини договору страхування обов`язку зі звернення до медичного закладу з метою отримання медичного освідчення про стан алкогольного, наркотичного, токсичного чи іншого сп`яніння, впливу ліків та надання його страховику, як документу, необхідного для засвідчення страхового випадку та визначення розміру збитку.

При цьому, згідно довідки Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги № 14-07вих-429 від 06 лютого 2018 року за результатами токсикологічного дослідження № 3511 від 10 травня 2017 року позивачу було підтверджено «клінічний стан сп`яніння».

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимог про стягнення неустойки з підстав спливу позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не правильно застосував як підставу для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки сплив позовної давності, оскільки у позивача відсутнє право на стягнення неустойки, як наслідок у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити за безпідставністю.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанції не взяв до уваги висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 466/4122/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Суди не взяли до уваги цю постанову як преюдицію. Суди надали перевагу довідці Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги № 14-07вих-429 від 06 лютого 2018 року і результатам (освідчення) токсикологічного дослідження № 3511 від 10 травня 2017 року (тобто фактично вдалися до встановлення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого часиною першою статті 130 КУпАП) незважаючи на наявність преюдиційного судового рішення, яке набрало законної сили та встановлює відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

У лютому 2021 року ПрАТ «СК «Граве Україна» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника Попадюк М. В. , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 продовжено строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 466/5144/19, витребувано справу з суду першої інстанції.

В ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

У лютому 2021 року матеріали цивільної справи № 466/5144/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У справі, що переглядається ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ СК «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування. Фактичні обставини встановлені судом: постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Відповідно до договору добровільного страхування від 30 листопада 2016 року автомобіль марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Граве», яке відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки не підлягають відшкодуванню збитки, завдані внаслідок пошкодження або знищення ТЗ внаслідок керування особою у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних або токсичних речовин, а також під впливом інших лікарських препаратів, що знищують швидкість реакції і увагу. Отже, спірні правовідносини виникли з договору добровільного страхування.

У справі № 234/16272/15-ц, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, аОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Фактичні обставини, встановлені судом: 30 квітня 2015 року сталася ДТП за участю автомобілів INFINITI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 1 липня 2015 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2015 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Справа переглядалась в суді касаційної інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, між якими виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, у справі, що переглядається та у справі, на яку посилається позивач у касаційній справі різний предмет спору та різний суб`єктний склад учасників справи.

Таким чином, висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18),на яку посилався позивач у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, до правовідносин, в справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про закриття касаційного провадження з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що судом порушено норми процесуального права - частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 466/5144/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариство Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук