Справа № 364/1171/20
Провадження № 2/364/97/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 р. суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., розглянувши заяву про самовідвід судді Макаренко Людмили Анатоліївні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 07.12.2020 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа № 364/1171/20, провадження № 2/364/97/21).

У порядку статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом автоматизованого розподілу зазначена цивільна справа передана в провадження судді Макаренко Л.А.

Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 ЦПК України та надходження до суду відповіді на запит щодо зареєстрованого місця проживання Відповідача названою суддею 18.01.2021 р. до початку розгляду справи на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження в справі подано заяву про самовідвід з підстав наявності обставин, що можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, через встановлення того, що Позивачем у справі є ОСОБА_1 , яка є працівником апарату Володарського районного суду Київської області та, зокрема, упродовж 2017 року працювала безпосередньо із суддею Макаренко Л.А. на посаді секретаря судового засідання.

Вирішуючи заяву про самовідвід судді з наведених підстав, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо є інші (крім наведених у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України) обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку суд застосовує як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наявність безсторонності судді має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв; за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді; за об`єктивним критерієм визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. При цьому у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім; особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України»). Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді може викликати не тільки об`єктивні сумніви щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може бути пов`язана з питанням особистих переконань суддів (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову важливу гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється», адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Денисов проти України»).

Аналогічні правові позиції Європейського суду з прав людини щодо безсторонності наведені також в інших рішення, в тому числі у справах проти України (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

За вимогами статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V З`їзду суддів України 24.10.2002 р. (у редакції, затвердженій ХІ черговим З`їздом суддів України 22.02.2013 р.), неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У Коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженому рішенням Ради суддів України від 04.002.2016 р. № 1, щодо статті 15 цього Кодексу Радою суддів України, зокрема, вказано, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Зважаючи на наведене та з метою недопущення виникнення в учасників цивільної справи сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Макаренко Л.А. з огляду на наявність у неї службових правовідносин зі стороною у справі (з Позивачем), а також для забезпечення достатніх гарантій на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, виходячи з наведених вище позицій та пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про самовідвід судді.

За процесуальним порядком, визначеним частинами першою, другою, восьмою, дев`ятою статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу; суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу; у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України (частина одинадцята статті 40, частина перша статті 41 ЦПК України).

У разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

На підставі усього викладеного та керуючись статтями 2, 14, 33, 36, 40, 41, 247, 258-260, 263, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Макаренко Людмили Анатоліївни про самовідвід у цивільній справі № 364/1171/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Цивільну справу № 364/1171/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (провадження № 2/364/97/21) передати до канцелярії Володарського районного суду Київської області для повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду в порядку частини третьої статті 14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали суду, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. А. Макаренко