Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 6/641/241/2021 Справа № 641/7098/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 листопада 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.

за участю секретаря судового засідання Архипової А.А.,

представників заявника (боржника) Куца Ю.В., Юшко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначив, що 18 вересня 2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Посилався на те, що дитина фактично проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, на доказ чого надав суду низку квитанцій і довідок, що за змістом ст. 160 ЦПК України і ст. 181 СК України саме йому належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. Крім того, звертає увагу суду, що існування спору між батьками щодо місця проживання дитини унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безспірним.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, про судове засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Представники ОСОБА_1 адвокати Куц Ю.В. та Юшко Т.Г. в судовому засіданні підтримали заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, наполягали на її задоволенні. Крім того, представник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що судовий наказ видається заявником за умови безспірності вимог, які обґрунтовані належними та допустимими доказами, але на той час такої безпечності вимог заявника та відповідно доказів не було.

Стягувач ОСОБА_2 повідомлена належним чином про судове засідання, до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на заяву не надала.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, заслухавши думку представників боржника, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 18 вересня 2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 .

Додатково до заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 надав низку квитанцій про оплату послуг та купівлю одягу для сина, предметів побуту, а також довідку № 59 від 13.10.2020 року, видану КП «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу Харківської міської ради» про те, що його син відвідував даний заклад, батько частіше підтримував зв`язок із адміністрацією закладу, систематично цікавився життям дитини в дошкільному закладі.

Згідно довідки № 01-04/61/0/54-20 від 12.10.2020 року виданої КНП «Міська дитяча лікарня №12» Харківської міської ради, декларація про вибір лікаря, який надає медичну допомогу дитині, заключна з матір`ю ОСОБА_2 , проте з січня 2016 року на час видачі довідки, згідно записам в історії розвитку дитини, хлопчик відвідував поліклініку переважно в супроводі батька.

Відповідно до листа КЗ «Міська спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з водних видів спорту Яни Клочкової» № 233 від 09.10.2020 року, ОСОБА_3 займається у групі з плавання, має спортивний розряд І юнацький, зі слів тренерів-викладачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дитину приводить за забирає із спортивного закладу батько ОСОБА_1 , останній приймає участь у вирішенні організаційних питань у процесі спортивної підготовки дитини, відвідує батьківські збори.

З листа директора Харківської гімназії № 83 вбачається, що ОСОБА_3 навчається у даному закладі, батько дитини приймає активну участь у вихованні дитини, є головою батьківського комітету класу, турбується про забезпечення сина необхідними навчальними посібника, зустрічає сина після занять, оплачує харчування сина в гімназії. З матір`ю дитини педагогічний колектив гімназії не знайомий.

Згідно Висновку щодо доцільності визначення проживання малолітнього ОСОБА_3 , наданого Департаментом Служб у справах дітей ХМР 22.01.2021 року, представник органу опіки та піклування, вражає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком. Крім того, відповідно до заяви самого ОСОБА_3 , останній вказав, що його утримує батько, та бажав визначити його місце проживання з батьком.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дитина перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 ..

При цьому, судом з`ясовано, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року розірвано шлюб між батьками дитини, визначено місце проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 . Рішення не набрало законної сили. З огляду на встановлені судом обставини, вбачається спір про право.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки вказані обставини свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу при наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 18 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати судовий наказ від 18 вересня 2020 року, виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 641/7098/20 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя -М. В. Богдан