Провадження № 2/641/346/2021 Справа № 641/6707/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань Зюкіної К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 27 квітня 1996 року по 14 липня 2020 року перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 60, 69 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 просив: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , іншу Ѕ частину вказаної квартири залишити у власності відповідача, стягнути з ОСОБА_2 понесені ним витрати: зі сплати судового збору в розмірі 3905,56 грн та професійної правничої допомоги в розмірі 20000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 20 січня 2021 року був допитаний в порядку ст.ст. 230-232 ЦПК України та підтвердив, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя.

В судове засідання 11 листопада 2021 року позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про продовження розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 11 листопада 2021 року не з`явилася. Від представника відповідача надійшла заява про продовження розгляду справи за його відсутності.

В судовому засіданні 20 січня 2001 року відповідач ОСОБА_2 надала покази в порядку ст.ст. 230-232 ЦПК України. Проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала. При цьому посилалася на те, що в 1997 році після смерті її батьків відкрилася спадщина, до складу якої входила квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира була приватизована її рідним братом ОСОБА_3 , оскільки вона була зареєстрована з позивачем за іншою адресою. Проте між ними з братом завжди було розуміння, що батьківська квартира належить їм обом.

18 березня 2000 року вони з братом вирішили продати квартиру батьків за адресою: АДРЕСА_3 і за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири батьків придбати дві інші квартири: їй, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 з метою проживання в окремих квартирах своїми сім`ями.

18 березня 2000 року були укладені наступні правочини:

1.Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 .

2.Договір купівлі продажу АВК № 055611, укладений між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (продавці).

3.Договір купівлі продажу АВК № 055612, укладений між ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_8 (продавець).

Відповідач зазначала, що дата укладення договорів купівлі продажу трьох квартир, а також послідовність їх укладення та посвідчення: спочатку продана квартира батьків, а потім придбані за отримані кошти дві окремих квартири підтверджує факт набуття спірної квартири за її особисті кошти, а не за кошти подружжя.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 27 квітня 1996 року по 14 липня 2020 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі 18 березня 2000 року придбана квартира АДРЕСА_1 .

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17.

Разом з тим аналіз статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, яке є особистою приватною власністю одного із подружжя, у придбанні (набутті) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є рідним братом відповідача ОСОБА_2 зазначив, що після смерті в 1997 році їх батьків, він та сестра з родиною проживали у батьківській квартирі по АДРЕСА_3 приблизно три роки. 3 червня 1997 року він отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру в порядку приватизації одноособово, однак в них з сестрою завжди існувала домовленість продати квартиру батьків та за виручені кошти придбати дві окремі квартири: йому, ОСОБА_3 , та сестрі для проживання з родиною. Саме з цією метою 18 березня 2000 року були укладені одразу три правочини: Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 ; Договір купівлі продажу АВК № 055611, укладений між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (продавці); Договір купівлі продажу АВК № 055612, укладений між ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_8 (продавець). В усіх договорах купівлі продажу вартість квартир була вказана інвентаризаційна. Проте квартира батьків була продана за 12500 доларів США. Квартира АДРЕСА_1 була придбана за 6500 доларів США. Йому, ОСОБА_3 , придбали квартиру за 3100 доларів США. 1000 доларів США він віддав сестрі для ремонту в квартирі, решту коштів залишив собі. Позивач не надавав будь-яких коштів для придбання квартири АДРЕСА_1 .

Зазначені покази свідка узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 , які є батьками відповідача ОСОБА_2 та її рідного брата ОСОБА_10 (а.с. 39).

3 червня 1997 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації на квартиру по АДРЕСА_3 (а.с. 43).

18 березня 2000 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано за № 585 (а.с. 71).

18 березня 2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано за № 587 (а.с. 10).

18 березня 2000 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_6 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано за № 590 (а.с. 70).

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином суд приходить до висновку, що спірна квартира не підлягає поділу між подружжям в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на це майно спростована наданими відповідачем доказами.

Позивач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про придбання квартири за спільні кошти подружжя суду не надав, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 16 листопада 2021 року.

Суддя: О. А. Фанда