Справа № 188/1652/19
Провадження № 2/188/11/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Олійник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 12.10.2010 відповідач отримав кредит в сумі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір.

Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач зазначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 30.09.2019 за ним утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 127 877,04 грн, яка складається з такого:

1 130,61 грн. заборгованість за кредитом;

1 17080,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3 100,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи:

500,00 грн. штраф (фіксована частина);

6065,57 грн штраф (процентна складова).

На підставі ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач також надав суду письмову заяву про слухання справи в його відсутність, у якій, крім того, просив застосувати строк давності відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими, а також заявляє про позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач вказує, що за умовами надання банківських послуг та змісту позовної заяви на його користь позивачем було надано кредитний ліміт в розмірі 900,00 гривень на платіжну картку згідно з укладеним договором № б/н від 12.10.2010. Термін дії такої картки було визначено в три роки, а отже строк дії картки закінчився 12.10.2013, тобто всі вимоги за межами дії картки після закінчення трирічного терміну є безпідставними, строк позовної давності закінчився 12.10.2016. Картку банком перевипущено не було. Якщо не брати до уваги строк дії платіжної картки, то згідно з розрахунком, наданим позивачем, останній платіж відповідачем було вчинено 30.08.2016, а позовна заява датована 30.10.2019, тобто після закінчення строку позовної давності. На думку відповідача, останній платіж ним було вчинено ще в 2014 році, що також відповідає розрахунку, наданому позивачем, а сума, виплачена 30.08.2016, є надуманою. Відповідач наголошує, що при отриманні кредитної картки підписував лише один документ заявку на приєднання до умов публічної оферти надання банківських послуг. З умовами оферти та самими правилами банк його не знайомив, що порушує його права позичальника та не зобов`язує його сплачувати проценти за користування кредитною карткою.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому вказав, що Правила та Умови надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку та Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Позивач вважає доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості розрахунок заборгованості і виписку по рахунку. Порзивач стверджує, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки визначає поняття споживчого кредиту як коштів, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а в цьому випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач надав до суду виписку з карткового рахунку, де, на його думку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Позивач вказує, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача: баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово - економічні експертизи по справі не призначались.

Позивач не погоджується із запереченнями відповідача, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, оскільки, на його думку, згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Позивач зазначає, що згідно з Умовами та Правилами картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, він відкритий на невизначений строк, платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта тощо. За Умовами обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та в пам`ятці клієнта.

Позивач спростовує пропуск ним строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки відповідача до останнього дня 12.2019 згідно з довідкою про видачу кредитних карт, яку додав до відповіді на відзив позивач.

Позивач наголошує, що звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності, а саме 09.11.2019.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Суд за клопотаннями сторін про розгляд справи за їх відсутності розглянув справу без участі сторін на підставі наданих суду доказів.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується анкетою-заявою від 12.10.2010, згідно з якою позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, у якому зазначено, що станом на 30.09.2019 за відповідачем утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 127 877,04 грн, яка складається з такого: 1 130,61 грн заборгованість за тілом кредиту; 117 080,86 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн заборгованість за пенею та комісією.

Отже, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору у вигляді анкети-заяви від 12.10.2010 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, укладеного між ним та позивачем, розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 127 877,04 грн, які позивач просить стягнути.

Відповідач не спростував розрахунки позивача.

Однак відповідач подав до суду заяву про застосування строку давності.

Як вбачається з доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача, доданої позивачем до відзиву, остання сплата відповідача по кредиту відбулася 12 червня 2014 року (а.с. 8, 135). 30.08.2016 відповідач не здійснював платіж за власним волевиявленням, а відбулося скасування позивачем частини нарахованої заборгованості відповідача в розмірі 3 078,88 грн (а.с. 9, 136).

Ці обставини свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Заперечуючи проти позову, відповідач у письмовій заяві до суду просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2018 року № 61-16531св18.

У пункті 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, зазначено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Ця збільшена позовна давність не може бути застосована до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а позивач не надав суду письмову згоду позичальника на збільшення позовної давності відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Така позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2018 року № 381/306/17, від 25.07.2018 року № 754/2568/16-ц, від 18.07.2018 року № 357/19764/15-ц.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також а умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Правил у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Позивач надав довідку про випуск карток за кредитним договором без номера між сторонами, у якій зазначив номера карток, дати їх відкриття та термін дії.

Перша картка відкрита 04.05.2012, термін її дії закінчився 31.12.2015. Станом на цю дату борг відповідача вже складав 8 699,51 грн (а.с.136) і відповідно до вказаних пунктів Правил користування платіжною карткою позивач не мав права надавати відповідачу нову картку до погашення відповідачем боргу. Однак у довідці позивач зазначив, що 17.12.2015 та 05.05.2016 надав ще дві картки під однаковим номером з однаковим терміном дії: до 12/19.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватися, або він отримував у ПАТ КБ «Приватбанк» нову кредитну картку, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку. Позивач не надав суду пам`ятку клієнта, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, який є публічним договором, що позбавило суд можливості надати правову оцінку умовам, які встановлені у неї щодо строку дії кредитної картки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов договору лише в межах дії картки, тобто по 31.12.2015 включно. Він міг це зробити до 31.12.2018, а звернувся до суду тільки 13.11.2019.

Таким чином, право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості закінчилося . Позивач з заявою до суду про поновлення пропущеного строку не звертався.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Аналогічні правові висновки зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх ухвалах від 05.03.2014 та 12.03.2014 у інших справах за позовами АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд залишає витрати на позивачеві.

На підставі викладеного та ст.ст. 257-267, 526, 527, 530, 549, 611, 612, 623, 625, 634, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , який розташований за адресою: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, до ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати залишити на позивачу Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда