Справа № 2-1487/09
6/310/11/21
У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2021 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

за участю заявниці та її представника адвоката Безуха М.І., розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-1487/09 від 26 травня 2009 року, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року про стягнення з неї на користь ВАТ «Акціонерний Банк «Бізнес Стандарт» (АТ «ТАСКОМБАНК») заборгованості за кредитним договором в сумі 451248,73 грн., судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 гри., а всього 452978,73 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішення суду не виконано, вона не працює, доходів не має, є інвалідом 3-ої групи, отримує допомогу як одинока мати та як малозабезпечена сім`я, має на утриманні неповнолітню доньку, потребує лікування. Зазначила, що не має змоги виконати рішення суду одразу в повному обсязі і щоб це не ускладнило майновий стан її та її родини. Виконання рішення суду одразу і в повному обсязі поставить її у дуже скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоду її членам сім`ї та її утриманцям, яких вона не зможе утримувати. Також просила врахувати, що на території України оголошено карантин у період з 12.03.2020 року по 31.12.2020 року, що с загальновідомим фактом, що також ускладнює пошук роботи та можливість виконати рішення суду у повному обсязі. Просила суд розстрочити виконання вищезазначеного рішення суду на 09 років 04 місяці рівними частинами по 4000,00 грн. на місяць.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заявлені вимоги та просили розстрочити виконання рішення суду на 09 років 04 місяці рівними частинами по 4000,00 грн. на місяць. Також заявниця надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що в період часу з 2007 року по 2012 рік у неї сталося три пожежі, наприклад, в результаті пожежі, яка сталася 24.03.2008р. було знищено 40 кв.м. житлового будинку та 50 кв.м. даху будинку, оскільки це майно було в іпотеці в банку, вона вимушена була його відновити, тому виникли проблеми зі сплатою кредиту вона не могла його сплачувати. Потім пожежі були 14.02.2007р. та 22.09.2012р.. В період часу з 2010 по 2012 р.р. банк здійснював незаконні дії щодо реалізації іпотечного майна. Так, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.05.2014р. були визнані дії державного виконавця відділу ДВС Бердянського МУЮ Ткаченко Н.М. щодо складання постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13.12.2012р. незаконними та скасовані, також цією ухвалою було встановлено, що дії державного виконавця незаконні через порушення прав неповнолітньої особи на користування будинком. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.11.2014р. було визнано незаконним та скасовано свідоцтво про придбання двоповерхового житлового будинку з убудованим нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з прилюдних торгів (аукціонів), оскільки торги не відбулися. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.0.2015р. задоволено заяву ПАТ «ТАСКОМБАНК» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. За таких підстав заявниця вважає, що у період часу з 2012 по 2015 р.р. рішення суду не виконувалось у зв`язку з незаконними діями ПАТ «ТАСКОМБАНК» щодо реалізації предмета іпотеки та судовими спорами. В період часу з 2012 по 2019 р.р. вона опинилась у складних життєвих умовах, у скрутному становищі, не могла виконувати рішення суду через численні хвороби, вона є інвалідом 3-ої групи, не мала доходів, отримувала допомогу як одинока мати та як малозабезпечена сім`я, має на утриманні неповнолітню доньку, яка також потребує лікування, оскільки перебуває на обліку у лікарів, неодноразово її іпотечне майно частково було зруйновано стихійними лихами та пожарами, змушена була його відновлювати кілька разів. У 2014 році внаслідок стихійного лиха на її будинок впало три тополі, був пошкоджений дах, всі вікна, двері. П`ять разів вона зверталась до банку з заявою про реструктуризацію боргу, але банк на поступки не йде. На теперішній час вона отримує пенсію, відкрила підприємницьку діяльність з видами діяльності «продаж товарів, здавання в оренду житла та магазину», прибуток від підприємницької діяльності орієнтовно складає 10000 грн. на місяць, що підтверджується податковою декларацію, почала погашати суму за рішенням суду. Також має у власності частку (у вигляді квартири) у житловому будинку, яку вона має намір продати, а кошти за продану частку погасити за кредит, але наразі покупців немає, тому вона офіційно здає її у оренду. Тому вона має змогу сплачувати близько 4000 грн. на місяць без шкоди для її майнового стану.

Представник стягувача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Також надали письмові заперечення, в яких зазначили, що вони є правонаступниками ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» шляхом зміни найменування та вважають, що заява про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню. Рішення суду було винесено в зв`язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору та відповідно з його вини. Рішення суду винесено ще 26.05.2009 р., тобто більше 10 років тому, за цей час ОСОБА_2 не здійснено жодного платежу для виконання рішення суду, все це свідчить про те, що рішення суду не буде виконуватись навіть з розстроченням. Наведені ОСОБА_2 причини невиконання рішення суду не є винятковими та такими, що виключають виконання рішення суду, в т.ч. враховуючи наявність на праві власності у боржника майна, в т.ч нерухомого (наприклад двоповерховий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ). Стосовно негативного матеріального стану та наявності на утриманні неповнолітньої доньки, ці обставини також не є винятковими та такими, що унеможливлюють виконання рішення суду. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, але з моменту винесення рішення пройшло вже більше 10 років. Просили відмовити в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26 травня 2009 року, яке набрало чинності 30 вересня 2009 року, задоволено позов ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» (правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» шляхом зміни найменування) та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 451 248, 73 грн., судовий збір 1700,00 грн. витрати з ІТЗ розгляду справи в сумі 30,00 грн., а всього 452 978, 73 грн.

Виконавчий лист № 2-1487/09, виданий 30.11.2009 року за вищезазначеним рішенням, перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62380249 від 18.06.20).

Як зазначила в судовому засіданні заявниця протягом усього часу рішення суду нею не виконувалося, перша оплата на його виконання була нею здійснена 11 січня 2021 року в сумі 4000,00 грн. (квитанція №ПН1948058 від 11.01.2021р.).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26 червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для розстрочення виконання рішення суду та застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи ці докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що заявницею не доведено виключних обставин для надання відстрочки, при цьому, суд звертає увагу, що розстрочення виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Проте, заявниця в своїй заяві просить розстрочити рішення суду від 26.05.2009 року, яке нею не виконувалося понад 10 років, ще на 9 років, що відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України не є можливим, а безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353, 435 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-1487/09 від 26 травня 2009 року

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.М. Дністрян