ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6193/20 Головуючий суддя І інстанції Сугачова О. О.
Провадження № 22-ц/818/1255/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «СКБ Укрелектромаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що 04 травня 2018 прийнятий на роботу в ПАТ «ХЕЛЗ «УКРЕЛЕКТРОМАШ». На підставі Наказу № 87 від 15 червня 2018 звільнений з посади у зв`язку з переведенням на Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ». З 18 червня 2018 на підставі Наказу № 96-к від 15 червня 2018 працював на Товаристві з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на посаді складальника електричних машин і апаратів.

Вказав, що 29 листопада 2019 звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 Кодексу законів про працю України. У день звільнення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належать йому при звільненні. На неодноразові звернення позивача до відповідача з усними вимогами про виплату заборгованості, відповідач не реагував. На письмові заяви позивача, відповідач також не реагував. Тому, у зв`язку з триваючою протиправною бездіяльністю відповідача по невиплаті позивачу всіх грошових сум, що належать йому при звільненні, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з травня 2019 по листопад 2019 у розмірі 49 188, 40 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.019 по 17.04.2020 у розмірі 29 470,08 грн та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 479,87 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з травня 2019 року по листопад 2019 року на загальну суму 49 188 грн 40 коп., без послідуючого утримання із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 104 069 грн 68 коп., з послідуючим утриманням із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 , компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 971 грн 75 коп., без послідуючого утримання із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , заборгованості по заробітній платі за один місяць - за травень 2019 року в розмірі 7199 грн 45 коп., без послідуючого утримання із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі ТОВ «СКБ Укрелектромаш» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд не вправі змінювати підставу або предмет позову, збільшувати чи зменшувати розмір позовних вимог, чи розглядати вимоги, які не були заявлені позивачем.

Зазначив, що вимоги про стягнення середнього заробітку, відповідач вважає, що сума у розмірі 104069,68 грн. є неспівмірною із можливими збитками позивача, оскільки відшкодування передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і тому для визначення розміру відповідальності необхідним є встановлення розміру майнових втрат, яких зазнав позивач у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Відповідач у цьому контексті посилається на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, та зазначає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних НБУ про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2019-2020 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Орієнтовні майнові втрати позивача, відповідно до розрахунків відповідача, склали 1399,80 грн.

На думку відповідача, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення на підставі ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Також відповідач повідомляє, що у межах виконавчого провадження № 59685640 щодо примусового виконання судових рішень по іншим справам всі банківські рахунки ТОВ «СКБ Укрелектромаш» арештовані, у зв`язку з чим відсутній склад правопорушення відповідача, передбачений ст. 117 КЗпП України, а отже не може застосовуватись відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу вважає недоведеними, безпідставними і необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

У письмовому відзиві представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Петросян А.Г. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На обґрунтування вказав, що у оскаржуваному рішенні встановлено відсутність заперечень та спростувань ТОВ «СКБ Укрелектромаш» порядку розрахунку та суми компенсації втрати частини нарахованої та не виплаченої заробітної плати. Відповідач здійснював свої розрахунку всупереч чинного законодавства. Як правильно встановив суд першої інстанції відповідач посилався на свої розрахунки, які застосовуються для оцінки збитків позичальника від користування боржником кредитом, що перебуває поза межами спірних правовідносин і тому суд першої інстанції обґрунтовано їх відхилив.

Посилання відповідача у доводах скарги на постанову Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц є неревантними за обставинами справи, яка наразі розглядається судом апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку відповідач - ТОВ «СКБ Укрелектромаш» не перебуває в стані припинення/ліквідації, що підтверджується роздруківкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про її розгляд, що з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої ст.94 КЗпП України (далі КЗпП) заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем позов доведений, а відповідачем не надано доказів на спростування.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що 04 травня 2018 прийнятий на роботу в ПАТ «ХЕЛЗ «УКРЕЛЕКТРОМАШ». На підставі Наказу № 87 від 15 червня 2018 звільнений з посади у зв`язку з переведенням на Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ». З 18 червня 2018 на підставі Наказу № 96-к від 15 червня 2018 працював на ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на посаді складальника електричних машин і апаратів.

29 листопада 2019 звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 Кодексу законів про працю України.

У день звільнення відповідач без поважних причин не повністю розрахувався з позивачем.

Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату від 24.02.2020 № 15 станом на 01.01.2020 заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 складає 49 188,40 грн, а саме: за травень 2019 року - 7 199,45, за червень 2019 року - 7 506,49 грн, за липень 2019 року - 5 848,15 грн, за серпень 2019 року - 6 850,81 грн, за жовтень 2019 року - 8 747,00 грн, за листопад 2019 року - 13 036,50 грн.

Відповідач вказані висновки суду про наявність та розмір заборгованості при звільненні позивача не оспорює і з посиланням на арешт, накладений виконавцем на його банківські рахунки, а також на правовий висновок ВП ВС у аналогічному трудовому спорі просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та відмовити у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок затримки у її виплаті.

Відповідно до абз. 1 п. 20, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Тому суд першої інстанції правильно та відповідно до встановлених обставин справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, дійшов до висновку про наявність підстав для сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати - на день постановлення рішення по суті спору. Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що збільшення періоду для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку є виходом суду поза межі позову. У даному випадку відповідач не спростував належними, допустимими і достатніми доказами, що арешт його коштів в межах загальної суми боргових зобов`язань, який не перевищував 300 000 грн., не дозволило відповідачу виплатити не значну для відповідача суму заборгованості перед позивачем - 49 188,40 грн.

Колегія суддів погоджується із доводами скарги, що у даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, мають бути враховані висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказана правова позиція була сформульована при аналогічних обставинах справи, пов`язаних з розглядом трудового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який врегульований ст. 117 КЗпП України, що свідчить про релевантність за обставинами справи, яка наразі розглядається судом апеляційної інстанції. Той факт, що у даній справі відповідач, на відміну від справи, яка розглядалася касаційним судом, не перебуває у стані ліквідації, вказаного висновку не спростовує, оскільки ці обставини у даному випадку не є суттєвими у розумінні норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, де визначальними є зміст спору, який ґрунтується на одних нормах права. Касаційним судом була сформульована правова позиція щодо необхідності застосування принципу пропорційності у спорах, які виникли з передбачених ст. 117 КЗпП України, що є визначальним для визначення аналогічного характеру спору та для її застосування.

За змістом статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц , у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, з урахуванням розміру простроченої заборгованості роботодавця, ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат позивача, наявності у відповідача певних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами, колегія суддів з урахуванням вказаного принципу пропорційності, а також загального принципу цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) вважає за необхідне зменшити розмір присудженої судом передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності за затримку розрахунку при звільненні до 29170, 08 грн.

Згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період не виплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Період часу, за який здійснюються розрахунки: з червня 2019 року (наступний за місяцем в якому утворилася заборгованість) по вересень 2020 року (попередній місяць до місяця, в якому виноситься рішення).

Індекси споживчих цін (ІСЦ) опубліковані на офіційному сайті Державної служби статистики України.

За період з червня 2019 року по вересень 2020 року місячні індекси (поділені на 100) відповідно до офіційного сайту Державної служби статистики України такі: червень 2019 року - 0,995; липень 2019 року - 0,994; серпень 2019 року - 0,997; вересень 2019 року - 1,007; жовтень 2019 року - 1,007; листопад 2019 року - 1,001; грудень 2019 року- 0,998; січень 2020 року - 1,002; лютий 2020 року - 0,997; березень 2020 року - 1,008; квітень 2020 року - 1,008; травень 2020 року - 1,003; червень 2020 року - 1,002; липень 2020 року - 0,994; серпень 2020 року - 0,998; вересень 2020 року - 1,005.

Індекс споживчих цін за період заборгованості такий: за травень 2019 року - 1,6% (множення місячних індексів споживчих цін за період з червня 2019 року по вересень 2020 року); за червень 2019 року - 2,1% (множення місячних індексів споживчих цін за період з липня 2019 року по вересень 2020 року); за липень 2019 року - 2,7% (множення місячних індексів споживчих цін за період з серпня 2019 року по вересень 2020 року); за серпень 2019 року - 3,0% (множення місячних індексів споживчих цін за період з вересня 2019 року по вересень 2020 року); за жовтень 2019 року - 1,6% (множення місячних індексів споживчих цін за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року); за листопад 2019 року - 1,5% (множення місячних індексів споживчих цін за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції правильно встановив суму компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 за період не виплати нарахованої заробітної плати, навів з цього приводу розрахунки, які грунтуються на згаданій довідці відповідача щодо розміру заборгованості, офіційних індексах споживчих цін (індекс інфляції) та відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму компенсації втрати частини заробітної плати та прирівняних до неї законом виплат у зв`язку з порушенням строків їх виплати на загальну суму 971,75 грн

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо стягнення середнього заробітку, а в іншій частині залишається без змін.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року в оскарженій частині - змінити. Позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Іскринська, 37) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29170 (двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят) гривень 08 коп.. з утриманням з цієї суми відповідних податку та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у в`язку з порушенням терміну її виплати - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.