Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 369/7782/19

провадження № 61-21337св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року у складі судді: Ковальчук Л. М., та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Заява мотивована тим, що вона є постраждалою від домашнього насильства, яке було вчинене її колишнім співмешканцем та батьком її доньки ОСОБА_2 . Зазначала, що вона та її малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак, проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Вона та ОСОБА_2 ніколи в шлюбі не перебували, деякий час проживали разом, пізніше ОСОБА_2 інколи приїжджав до неї та дочки, залишався в квартирі на декілька днів. Зазначала, що ОСОБА_2 здійснює тиск на неї, погрожує створити умови, за яких вона не зможе бачитися з дитиною, шантажує. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_2 між ними відбувалися сварки, під час яких він лаявся, замахувався кулаками, штовхав та бив її в присутності малолітньої дочки, псував меблі у квартирі. ОСОБА_2 позбавив її можливості проживати у своїй квартирі та відібрав автомобіль.

ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити заходи обмеження прав ОСОБА_2 , а саме:

заборонити йому перебувати в місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , з нею та її дочкою ОСОБА_4 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на 300 метрів до місця проживання, роботи, дитячого садочку, інших місць її частого відвідування та її дочкою;

заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та автомобілем марки «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй, та передати їй ключі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

ОСОБА_1 не було надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно неї та дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення;

рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису;

у поданій заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що її колишній співмешканець ОСОБА_2 вчиняє насильство відносно неї та їхньої спільної малолітньої дочки ОСОБА_4 , погрожує їй, псує її речі, чинить перешкоди щодо її проживання в квартирі, яка належить їй на праві власності. 17 червня 2019 року ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення) від 17 червня 2019 року. Посилання заявниці про насильство з боку ОСОБА_2 , яке проявляється в постійних образах та погрозах, під час судового розгляду будь-якими документами не підтверджені. Також заявницею не було надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 наносив їй тілесні ушкодження. Про наявність такого факту не зазначено в жодному із наданих заявником документах. Факт звернення заявниці до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення свідчить про наявність тривалого конфлікту між нею та ОСОБА_2 , але не підтверджує, що останній вчинив щодо заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Будь-які висновки компетентних органів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 вчинив насильство відносно ОСОБА_1 чи малолітньої ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні;

колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дитиною та її виховання, що регулюється нормами ЦК України та СК України;

під час розгляду справи в апеляційному суді сторони зазначили про те, що питання щодо проживання ОСОБА_2 у квартирі ОСОБА_1 та користування належним їй автомобілем марки «Ауді» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 між ними вирішено. ОСОБА_2 покинув квартиру заявниці та не чинить їй перешкод у проживанні, а право власності на автомобіль переоформлено заявницею на ім`я матері ОСОБА_2 ;

рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Ураховуючи правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не мають правового значення мотиви, з яких вчиняється насильство, не є обов`язковою також наявність у діях кривдника ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу;

ОСОБА_2 не є кривдником щодо своєї малолітньої доньки, жодного насильства у будь-якій формі він не мав наміру вчиняти та не вчиняв, не створює будь-яких ризиків для шкоди її здоров`ю. На думку колегії суддів, з урахуванням викладених обставин, убачається позитивна тенденція вирішення конфліктної ситуації між заявницею та її колишнім співмешканцем, будь-які ризики на теперішній час відсутні, а тому видача відповідного припису може обмежити участь батька у вихованні доньки;

доводи апеляційної скарги адвокат Діхтяренко О. М. в інтересах ОСОБА_1 обґрунтовує листом Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області від 04 липня 2019 року та копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 375791 від 01 грудня 2018 року, копією витягу з ЄРДР від 21 червня 2019 року, копією листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М., копією листа Києво-Святошинської РДА від 27 червня 2019 року, копією характеристики, наданої батьківським комітетом дитячого садочка НВК «Софія», заявою ОСОБА_5 від 15 липня 2019 року, заявою ОСОБА_6 від 15 липня 2019 року, заявою ОСОБА_7 від 14 липня 2019 року, фотокопіями скріншотів листування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , фотокартками та відеозаписами, витягом з ЄРДР від 22 липня 2019 року, листом Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 19 серпня 2019 року. Колегія суддів не прийняла додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та здобуті поза межами судового розгляду. Будь-яких заяв про витребування доказів або про долучення до матеріалів справи вказаних доказів заявницею не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї;

оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї та доньки у розумінні Закону, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди зробили необґрунтований висновок про те, що вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 має бути підтверджено висновками компетентних органів, оскільки суд є одним із компетентних органів, на якого покладаються функції вжиття спеціальних заходів протидії домашньому насильству. Крім того суди не зазначили, якими саме висновками компетентних органів має бути підтверджено факт домашнього насильства. До заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 було додано талон про виклик швидкої допомоги та висновок Києво-Святошинського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи № 67 від 07 червня 2019 року про нанесення їй ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, а також надано копію соціальної картки факту скоєння насильства в сім`ї, направлення ОСОБА_1 до суб`єкта надання соціальних послуг № 1 від 13 грудня 2018 року та № 469 від 10 червня 2019 року, якими підтверджено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органу соціальної служби з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 та їй надано первинну правову допомогу. Проте судами не досліджено відповідних доказів, не прийнято їх до уваги, як такі, що видані компетентними органами (суб`єктами) на які покладаються обов`язки щодо виявлення та вжиття спеціальних заходів протидії домашньому насильству. Також до заяви про видачу обмежувального припису було подано копії заяв ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року начальнику Києво-Святошинського ВП ГУП в Київській обл. та копія заяв ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року директору Києво-Святошинського центру соціальних служб, відповіді даних компетентних органів було подано до суду апеляційної інстанції. Оскільки відповіді на такі звернення були надані цими органами після прийняття рішення судом першої інстанції, то заявник з незалежних від себе підстав не могла надати такі відповіді (докази) до суду першої інстанції у зв`язку їх відсутністю. Висновки судів зводяться до того, що компетентними органами з приводу домашнього насильству є тільки органи Національної поліції України, і саме вони мають приймати рішення про покарання кривдника, і вже на підставі таких прийнятих рішень суд виносить обмежувальний припис;

суди не встановили форм домашнього насильства, яким піддавалась ОСОБА_1 , не оцінили ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що потягло за собою повторні наслідки такого вчинення, а також не надали оцінку всім обставинам та доказам у справі. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалого від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з мстою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19);

суди не врахували, що у грудні 2018 року ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки, перебуваючи в нервовому стані, чинив сварку з ОСОБА_1 , висловлював відносно неї нецензурну лайку, лупцював та погрожував їй, про що Києво-Святошинським ВП ГУ НП у Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 375791 від 01 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Також судами не враховано той факт, що ОСОБА_1 двічі (12 грудня 2018 року та 10 червня 2019 року) зверталась до Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу вчинення психологічного, економічного та фізичного насилля гр. ОСОБА_2 , де працівниками соціальної служби надано їй та ОСОБА_2 соціально-психологічні послуги, скеровано ОСОБА_1 до Вишенського центру з надання безоплатної правової допомоги, що підтверджується листом від 05 липня 2019 року № 529. Також 12 грудня 2018 року Києво-Святошинським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей га молоді було скеровано до Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області заяву про вжиття заходів щодо вчинення гр. ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та її доньки. Однак у подальшому, поведінка ОСОБА_2 ще більше погіршувалася, останній погрожував матері ОСОБА_1 , приходив до дитячого садочку (НВК ДНЗ «Софія», там навчається донька) та влаштовував там сварки. Така поведінка ОСОБА_2 вплинула та психологічний стан ОСОБА_1 та доньки. 03 грудня 2018 року з малолітньою ОСОБА_4 працює психолог дитячого навчального закладу, яким було надано характеристику дитині. Батьківським комітетом НВК ДНЗ «Софія» було надано характеристику діям ОСОБА_2 , де зазначено, що останні були свідками зазначеного конфлікту, а також їх обурює той факт, що в батьківському чаті групи «Сонечко» ОСОБА_2 , тато ОСОБА_4 надіслав ряд відео особистого характеру, де висвітлював конфлікт з мамою ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , а також в дитячому садочку, без дозволу та попередження, знімає на відео дітей групи «Сонечко» та ставить їм запитання, що викликало шквал негативних емоцій від батьків. Суди не врахували те, що 07 червня 2019 року ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки бив ОСОБА_1 , тягав за волосся, лупцював її долонями по голові, застосувавши силу забрав у неї телефон, ключі від квартири та автомобіля, потім вигнав на вулицю без речей. На місце прибула поліція, мати ОСОБА_1 , медична допомога, якою було зафіксовано факт нанесення їй побоїв ОСОБА_2 . На наступний день, ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», де отримала висновок № 67 від 07 червня 2019 року про нанесення їй тілесних ушкоджень, які утворились від дії тупих предметів. Однак суди не прийняли до уваги докази, надані експертом та лікарями швидкої допомоги. 10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним зверненням відкрито кримінальні провадження, відомості про які внесено до ЄРДР за частиною першою статті 125 КК України. Одна, психологічне і фізичне насильство гр. ОСОБА_2 не припиняється. ОСОБА_1 знову звернулась до Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про що свідчать її заяви від 10 червня 2019 року, працівниками соціальної служби надано їй соціально-психологічні послуги. У листі від 05 липня 2019 року № 529 директор Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. зазначає, що працівники поліції прибувши на виклик ОСОБА_1 , не застосували спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, зокрема терміновий заборонний припис стосовно кривдника, а запропонували ОСОБА_1 покинути її власне житло. Наразі ОСОБА_2 має доступ та перебуває у житлі ОСОБА_1 . Про ситуацію в родині, повідомлено службу у справах сім`ї та дітей Києво- Святошинської РДА (лист від 10 червня 2019 року № 470) та Києво-Святошинський ВП ГУ НП у Київській області (лист від 10 червня 2019 року № 471). У листі від 05 липня 2019 року № 529 директор Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. також зазначає, що на цей час ситуація погіршується, відбуваються нові випадки проявів домашнього насильства гр. ОСОБА_2 , зокрема неможливість користування власним житлом, пошкодження майна, фізичне переслідування, погрози телефоном та у соціальних мережах. Відповідно до листа Києво-Святошинської РДА від 27 червня 2019 року працівниками соціальної служби було проведено зустрічі з ОСОБА_2 , попереджено його про адміністративну відповідальність, надіслано лист до Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та взяття його на профілактичний огляд. Проте суди не встановили яким формам домашнього насильства піддавалась ОСОБА_1 , а тільки зазначили, що матеріали справи не містять доказів нанесення їй побоїв. Судами не враховано те, що ОСОБА_2 крім фізичного насильства, вчинялось психологічне та економічне насильство відносно ОСОБА_1 та її доньки, суди не виявили чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для них. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що судом першої інстанції не здійснено оцінку ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що потягло за собою повторні наслідки такого вчинення на стадії апеляційного провадження;

апеляційний суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін. У судовому засіданні представником заявника заявлялось клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, однак, висновок суду щодо розгляду даного питання в постанові апеляційного суду не відображено. Під час апеляційного розгляду було пояснено, що відповіді компетентних органів на заяву ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року начальнику Києво-Святошинського ВП ГУП в Київській обл. та заяву ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року директору Києво-Святошинського центру соціальних служб, були надані після прийняття рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області, тому заявник з незалежних від себе підстав не могла надати такі відповіді (докази) до суду першої інстанції у зв`язку їх відсутністю. За таких обставин суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, не надали належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності та зробили помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви з підстав її недоведеності.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не перебуваючи у шлюбі, є батьками малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідок відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошисньського району Київської області за № 2080 від 12 грудня 2018 року місцем реєстрації ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку спеціаліста комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 67 від 07 червня 2019 року, в якому зазначено, що при судово-медичному огляді 07 червня 2019 року у неї були виявлені тілесні ушкодження: садно передньої поверхні груди, синець правої кисті, синець лівого колінного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному потерпілим терміну, та відносяться до легких тілесних ушкоджень. У дослідницькій частині вказаного висновку спеціаліста вказано, що зі слів обстежуваної: «07 червня 2019 року приблизно 02-00 год. ОСОБА_2 схопив за волосся, забрав телефон, тягав за волосся, бив останню долонями по голові, хапав за руки, за одяг. 05 червня 2019 року близько 23:00 год. ОСОБА_2 зіштовхнув її з ліжка, та перекинув на стіл зі скляною столешницею, стіл влучив в ліве коліно».

Відповідно до направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 1 від 13 грудня 2018 року, виданого Києво-Святошинським районним центром соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась з проханням допомогти протистояти їй фізичному та психологічному домашньому насильству з боку колишнього цивільного чоловіка.

Згідно направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 469 від 10 червня 2019 року, виданого Києво-Святошинським районним центом соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась з проханням допомоги та відновлення справедливості, а також протистояти у фізичному, психологічному, економічному насильству з боку колишнього цивільного чоловіка, що вчиняється ним регулярно, впродовж 5 останніх років, у присутності неповнолітньої дитини. Наразі, зі слів жінки, її цивільний чоловік, застосувавши силу, позбавив її можливості проживати її у власній квартирі, відібрав автомобіль, пошкодив майно та від постійних погроз перейшов до застосування фізичної сили в присутності їх спільної дочки. Ці події погіршили фізичний стан жінки, її дитини, унеможливили користування житлом та речами, призвели до погіршення психологічного стану, зокрема страху за життя та здоров`я. Жінка зверталась до медиків та поліції.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19 вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Тому висновок судів про неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 щодо прав на квартиру АДРЕСА_1, 1/8 частки у праві спільної власності на яку належить ОСОБА_2 , є помилковим, оскільки позбавляє позивача гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII».

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункту 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що заявник надала:

копію спеціальної карти обліку факту скоєння насильства в сім`ї (а. с. 14);

направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 1 від 13 грудня 2018 року, виданого Києво-Святошинським районним центром соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді (а. с. 17);

інформаційний лист філії КЗ КОР «КОЦЕМД та МК» «Фастівська станція екстреної медичної допомоги» (а. с. 19);

висновок спеціаліста комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 67 від 07 червня 2019 року (а. с. 20);

направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 469 від 10 червня 2019 року (а. с. 21);

заяву ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року начальнику Києво-Святошинського ВП ГУП в Київській обл. (а. с. 22-24);

заяву ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року директору Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а. с. 25-27);

заяву ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року директору НВК «Софія» (а. с. 28-30);

заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2019 року голові Києво- Святошинської РДА (а. с. 31-34);

протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17 червня 2019 року (а. с. 35).

До апеляційної скарги представником заявника було додано:

копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 375791 від 01 грудня 2018 року (а. с. 90, 91);

копію витягу з ЄРДР від 21 червня 2019 року (а. с. 92);

копію листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. від 05 липня 2019 року № 529 (а. с. 93, 94);

направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 469 від 10 червня 2019 року (а. с. 95);

копію листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. від 10 червня 2019 року № 470 (а. с. 96);

копію листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. від 10 червня 2019 року № 471 (а. с. 97);

копію листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. від 12 грудня 2018 року № 857 (а. с. 98);

копію листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О. М. від 12 грудня 2018 року № 856 (а. с. 99);

копію листа Києво-Святошинської РДА від 27 червня 2019 року (а. с. 100, 101);

копію характеристик (а. с. 102-104);

заяву ОСОБА_5 від 15 липня 2019 року (а. с. 105, 106);

заяву ОСОБА_6 від 15 липня 2019 року (а. с. 107-109),

заявою ОСОБА_7 від 14 липня 2019 року (а. с. 110, 111),

фотокопії скріншотів листування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 (а. с. 113-134, 164, 165).

Згідно частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Суди, пославшись на те, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї та доньки у розумінні Закону, а також ризиків настання насильства у майбутньому, не врахували, що: домашнє насильство може проявлятися у тому числі й форміекономічного, психологічного або фізичного насильства, не надали будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; не надали оцінки наявним у матеріалах справи доказам; не врахували, що електронні докази є одним із доказів згідно глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України. Апеляційний суд не звернув уваги не те, що частина доказів, наданих суду апеляційної інстанції, була отримана після ухвалення рішення судом першої інстанції. За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасувати.

Передати справу № 369/7782/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов