Справа № 306/551/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/551/17 за поданням головного державного виконавця Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Скіби Марії Михайлівни про видачу дубліката виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу у справі за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Свалявського районного суду від 22 березня 2017 року, головуючий суддя Уліганинець П.І., -

встановив:

Гол. держвиконавець Свалявського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Скіба М.М. 17.03.2017 звернулася до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-495/2011, виданого 20.09.2011 Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 боргу на користь ЗОКС «Бескид» в сумі 19394,58 грн.

Мотивувала тим, що у Свалявському РВ ДВС перебувало на виконанні виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. 29.11.2012 держвиконавець своєю постановою повернув виконавчий документ стягувачеві на підставі ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» і цього ж дня надіслав документ стягувачеві.

Статтею 370 ЦПК України визначено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який видав виконавчий лист, має право за поданням державного виконавця видати його дублікат.

Посилаючись на ці обставини, з метою повного, всебічного та своєчасного забезпечення виконання рішення суду, керуючись ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 370 ЦПК України, держвиконавець просив суд видати дублікат виконавчого листа № 2-495/2011, виданого 20.09.2011 Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 користь ЗОКС «Бескид» заборгованості за кредитом в розмірі 19394,58 грн.

Ухвалою Свалявського районного суду від 22.03.2017 подання держвиконавця задоволено, постановлено видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-495/2011 від 21.07.2011, виданого Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Бескид» заборгованості в розмірі 19394,58 грн, з якої 19083,74 грн сума заборгованості за кредитом, 190,84 грн судовий збір і 120,00 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до заяви ЗОКС «Бескид» постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві та виконавчий лист у справі № 2-495/2011 від 20.09.2011 не надходили, оскільки були втрачені при пересилці, тому на підставі ст. 370 ЦПК України подання держвиконавця слід задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., оскаржила ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану, доводи апеляції зводяться до таких.

Про розгляд подання держвиконавця боржнику не було відомо, про існування ухвали ОСОБА_2 дізналася лише у грудні 2019 року через блокування кредитної картки у Приватбанку.

Фактично виконавчий лист був виданий судом 20.09.2011 і був пред`явлений до виконання, а постановою від 29.11.2012 був повернутий стягувачу із визначенням строку для повторного пред`явлення до виконання до 29.11.2013.

Жодних доказів пересилки виконавчого листа та обставин його втрати у справі немає.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив до моменту звернення державного виконавця із указаним вище поданням і суд його не поновлював, тому немає підстав для видачі дубліката виконавчого листа, що підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11.

Апелянт просить ухвалу скасувати, у задоволенні подання відмовити.

У відзиві на апеляцію стягувач ЗОКС «Бескид» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, зокрема, що до 2016 року держвиконавець в усному режимі повідомляв стягувачу на його звернення про відсутність у ОСОБА_2 майна, на яке можна було б звернути стягнення, а на звернення від 04.11.2016 про хід виконавчого провадження стягувач отримав відповідь про повернення виконавчого листа. Однак, надходження виконавчого документа не підтверджується даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції кредитної спілки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: боржника ОСОБА_2 адвоката Новікової І.С., яка апеляцію підтримала, стягувача ЗОКС «Бескид» голови правління кредитної спілки Лукач Л.В., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо боржника у виконавчому провадженні Басараб Є.О., у межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка стосується боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (ст. 367 ч. 1 ЦПК України). Судове рішення перевіряється виходячи з обставин, які мали місце на час його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Свалявського районного суду від 21.07.2011 у справі № 2-495/2011 за позовом КС «Бескид» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу позов задоволено, стягнуто на користь КС «Бескид» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 19394,58 грн, з якої 19083,74 грн сума заборгованості за кредитом, 190,84 грн судовий збір і 120,00 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 36-37).

13.09.2011 до Свалявського районного суду надійшла заява ЗОКС «Бескид» про видачу виконавчих листів на виконання вищевказаного рішення суду, 20.09.2011 три виконавчі листи були видані стягувачу (а.с. 43, довідковий лист до справи).

Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) на час ухвалення судом рішення і на час отримання стягувачем виконавчих листів передбачав, що:

строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа становить один рік за загальним правилом з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ст. 22 ч. 1 п. 2, ч. 2 п. 1);

строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання; після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється; час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ст. 23 ч. 1 п. 1, ч. 2);

у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ст. 23 ч. 3);

державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ст. 24 ч. 1).

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), який передбачає строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа до виконання протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили (ст. 12 ч.ч. 1, 2), переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання пред`явленням цього документа до виконання (ст. 12 ч. 4 п. 1). Закон № 1404-VIII також передбачає, що:

у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ст. 12 ч. 5);

виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (ст. 4 ч. 4 п. 2);

виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

Таким чином, Законом установлено загальне правило про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. У цьому контексті значення має момент, з якого належить відраховувати перебіг строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачеві таким моментом об`єктивно може бути передусім дата повернення виконавчого документа стягувачеві (дата прийняття відповідного рішення), що, власне, відповідає й загальному правилу щодо обчислення відповідних строків, змісту ст. 23 ч. 3 Закону № 606-XIV, ст. 12 ч. 5 Закону № 1404-VIII та іншим положенням цих законів.

Звернувшись 17.03.2017 до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа, головний державний виконавець Свалявського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Скіба М.М. поставила питання про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-495/2011, виданого 20.09.2011 Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 боргу на користь ЗОКС «Бескид» в сумі 19394,58 грн (а.с. 45-46). В якості правового обґрунтування подання держвиконавець вказав чинні на відповідний час ст. 370 ЦПК України та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З доданого до подання витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень випливає, що ЗОКС «Бескид» 07.09.2012 реалізувала своє право на пред`явлення до примусового виконання виданого 20.09.2011 виконавчого листа у справі № 2-495/2011 про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 19394,58 грн, виконавче провадження № 34233016 було відкрито держвиконавцем Свалявського РВ ДВС 11.09.2012, а 29.11.2012 виконавчий лист був повернутий стягувачеві на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону № 606-XIV (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, коли здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 47). Строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання був установлений держвиконавцем як «29.11.2013». Доказів оскарження стягувачем постанови держвиконавця від 29.11.2012 у справі немає.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 2-495/2011 сплив задовго до моменту звернення держвиконавця до суду з поданням про видачу дубліката цього виконавчого документа. Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 у справі № 553/1951/14-ц та в ряді інших справ висловив правові позиції, за змістом яких пункт 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII; з урахуванням положень ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії закону в часі, для пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Гол. державний виконавець Свалявського РВ ДВС Скіба М.М. звертаючись до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа не ставила питання про поновлення строку пред`явлення цього виконавчого документа до виконання (ст. 371 чинної до 15.12.2017 редакції ЦПК України, ст. 12 ч. 6 Закону № 1404-VIII).

Під час апеляційного розгляду справи голова правління ЗОКС «Бескид» ОСОБА_4 пояснила, що після пред`явлення у 2012 році виконавчого листа у справі № 2-495/2011 про стягнення боргу з ОСОБА_2 кредитна спілка зверталася до органу ДВС з приводу здійснення виконавчого провадження лише в усній формі і тільки заявою від 22.11.2016 за вих. № 754 (а.с. 48) просила внести до суду подання про видачу дубліката виконавчого документа щодо ОСОБА_2 через втрату виконавчого документа при пересилці та ненадходження оригіналу документа стягувачу.

На вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, поширюються загальні правила цивільного процесу, згідно з якими враховуючи принцип диспозитивності процесу обґрунтованість подання про видачу дубліката виконавчого документа щодо фактів і обставин, які повинні слугувати підставами для задоволення подання, повинна доводитись ініціатором подання, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами та несе ризик наслідків через вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі, правами щодо предмета подання, його вмотивування, здійснює обов`язок доказування обґрунтованості подання та здійснює інші процесуальні права, виконує процесуальні обов`язки (ст.ст. 10, 11, 27, 31, 57-60 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.2017, ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-81 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).

Так само на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами й стягувач у виконавчому провадженні (ст.ст. 12-16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 Закону № 606-XIV, ст. 19 Закону № 1404-VIII, вищенаведені та інші норми законодавства).

Про задоволення подання рішення може бути прийняте лише за умови його обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 213-215 і ст.ст. 89, 263 відповідних редакцій ЦПК України).

Виходячи з наведеного, дублікат виконавчого документа за наявності та доведеності для того підстав може бути виданий, якщо відповідна заява подана до суду до спливу строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Подання ж такої заяви після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (як це має місце в даному випадку), унеможливлює видачу дубліката виконавчого документа.

Водночас з урахуванням конкретних обставин для видачі дубліката виконавчого документа можуть виникнути підстави, якщо за відповідною заявою вирішується й питання про поновлення строку пред`явлення цього документа до виконання. Про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання ані стягувач, ані держвиконавець питання не ставили. Понад те, стягувач подав до органу ДВС відповідну заяву, а орган ДВС звернувся до суду з поданням у строк, який з урахуванням спливу тривалий час тому встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не можна визнати розумним.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 висловив правову позицію, відповідно до якої якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку; натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (п. 47).

Подання держвиконавця про видачу дубліката виконавчого листа, із яким він звернувся до суду через тривалий час після спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не ставив питання про поновлення цього строку, не підлягало задоволенню вже лиш із цієї підстави.

Крім того, подання держвиконавця про видачу дубліката виконавчого листа не містить жодного обґрунтування щодо часу, обставин втрати виконавчого документа, їх фіксації, вжиття відповідних заходів через це тощо. Не є таким обґрунтуванням і обставини, що наводилися стягувачем ЗОКС «Бескид» у відзиві на апеляційну скаргу та доданих до нього документах (копія аркушів журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 27.11.2012 по 09.01.2013 (а.с. 112-113)). Натомість ці матеріали в сукупності з іншими вказують на те, що стягувач не цікавився виконанням ухваленого щодо ОСОБА_2 рішення суду принаймні з часу пред`явлення виконавчого листа до виконання і до листопада 2016 року, тобто, понад чотири роки.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення подання держвиконавця.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, постановлену щодо неї ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні подання держвиконавця про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 боргу у справі № 2-495/2011 відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Свалявського районного суду від 22 березня 2017 року скасувати, у задоволенні подання головного державного виконавця Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Скіби Марії Михайлівни про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 боргу у справі № 2-495/2011 за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 січня 2021 року.

Судді