Дата документу 16.11.2021 Справа № 317/31/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3840/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ачкасов О.М.
Є.У.№ 317/31/15ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,0

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Укрсиббанк», боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Зазначав, що 20.04.2015 Запорізьким районним судом Запорізької області ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 05.05.2015 рішення суду набрало законної сили, 28.09.2015 банк отримав виконавчі листи та направив їх до примусового виконання. Проте державний виконавець повернув виконавчий лист, оскільки в ньому була описка неповністю була викладена резолютивна частина судового рішення. За заявою банку ухвалою суду першої інстанції від 29.08.2019 були виправлені описки у виконавчому листі. 26.09.2019 Банк повторно отримав виконавчі листи з виправленнями, проте строк пред`явлення їх до примусового виконання вже був пропущений. Посилаючись на те, що рішення суду не виконано, заборгованість за кредитом не погашена, просив про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укрсиббанк»про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву АТ «Укрсиббанк» задовольнити та поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час розгляду заяви Банку, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам заяви стосовно того, що виконавчі листи неодноразово поверталися державною виконавчою службою без виконання у зв`язку з тим, що їх зміст не відповідав нормам ЗУ «Про виконавче провадження», вони містили описки, які підлягали виправленню судом першої інстанції. Виконавчі листи пред`являлись до виконання, однак у зв`язку з тим, що вони неодноразово повертались без виконання не за вини Банку, строк для їх пред`явлення сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Вишнякова Д.О. вказав, що оскаржувана Банком ухвала є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника банку адвоката Турчинського М.І., який підтримав скаргу і просив про її задоволення, заперечення адвоката Вишнякова Д.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені заяви АТ «Укрсиббанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вказаної заяви.

Проте колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20.04.2015 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №0/3 від 01 лютого 2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та звернуто стягнення на будинок, загальною площею 428,5 кв. м., житловою площею 167,3 кв.м, та на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предметів іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності та проведеною відповідно до законодавства.

З вартості реалізації предметів іпотеки задоволено вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01лютого 2008 року у розмірі 60 598,95 доларів США (шістдесят тисяч п`ятсот дев`яносто вісім доларів США 95 центів), що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 складало 934 163,05грн, з яких: 49 523,38 доларів США кредитна заборгованість; 11 075,57 доларів США заборгованість по процентам; та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 105 507,68 грн. (сто п`ять тисяч п`ятсот сім грн. 68 коп).

Виконавчий лист видано 08.09.2015 та 06.04.2016 пред`явлено стягувачем до примусового виконання.

22.02.2017 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі ст.37 ч.1 п.2 ЗУ «Про виконавче провадження у зв`язку із відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

Банк повторно звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте постановою державного виконавця від 06.04.2017 Запорізького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки у виконавчому листі було зазначено тільки про те, що з вартості реалізації предметів іпотеки задовольнити вимоги кредитора на суму 60 598,95 доларів США. Про рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому листі зазначено не було.

22.07.2019 Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому документі, проте ухвалою суду від 26.07.2019 у задоволенні заяви про виправлення описки було відмовлено.

22.08.2019 р. Акціонерне товариство «УкрСиббанк» повторно звернулося до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому документі.

29.08.2019 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області виправлено описка у виконавчому листі від 08.09.2015 у справі № 317/31/15-ц та викладено його зміст у відповідності із резолютивною частиною судового рішення.

Виконавчий документ з виправленою опискою був отриманий Банком 26.09.2019 року та 19.11.2019 направлений Банком на примусове виконання приватному виконавцю Хохлову К.К.

10.12.2020 року приватний виконавець Хохлов К.К. повернув виконавчий документ без виконання у зв`язку з його не відповідністю із п.6 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» не вказаний рік народження боржника.

26.04.2021 АТ «УкрСиббанк» знов направило на примусове виконання приватному виконавцю Хохлову К.К. виконавчий документ, проте 28.05.2021 року приватний виконавець Хохлов К.К. повернув виконавчий документ без виконання у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після виправлення описки у виконавчому документів виконавчий документ двічі повертався Банку без виконання, в тому числі, у зв`язку з неналежним його оформленням.

Вказані обставини мають суттєве значення для вирішення питання для обрахування строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки з моменту отримання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження поновлюється перебіг строку.

У статті 433 ЦПК України вказано на те, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважні причини це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, водночас виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Судом першої інстанції не враховано норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка була ратифікована Україною 17.07.1997, а також роз`яснення, надані Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також Суд указав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст.120 ЦПК України.

Згідно ст.127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що виконавчі листи неодноразово пред`являлись стягувачем до виконання у визначені законом строки, проте поверталися без виконання через їх неналежне оформлення.

Вказані обставини є поважною причиною пропуску процесуального строку, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання є такими, що не відповідають зібраним у справі доказам.

Судове рішення боржником не виконано, кредитні кошти Банку не повернуті.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не може вважатися законною та обґрунтованою, є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню та ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви Акціонерного товариства «Укрсиббанк».

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року у цій справі скасувати.

Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №317/31/15-ц, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 26.09.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» компенсацію витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 270,00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська