ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/701/21 Справа № 199/669/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2020 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни, третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ПАТ «МТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С., третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обгрунтування позову банк зазначив, що 10.01.2008 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (правонаступником якого було ПАТ «МАРФІН БАНК», на теперішній час ПАТ «МТБ БАНК») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №00167/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 389 278 доларів США на придбання нерухомості, сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,35% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном погашення по 09.01.2019 року, що підтверджується відповідним кредитним договором (а.с. 15-17).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №00167/RD від 10.01.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №00156-rd, та між ОСОБА_2 і банком - Договір іпотеки №00154rd (а.с. 24-26), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 128, відповідно до якого ОСОБА_2 надала в іпотеку Банку належне їй на праві власності наступне нерухоме майно:

1) житловий будинок загальною площею 363,5 кв.м, житлова площа 207.5 кв.м, який складається з 4 (чотирьох) житлових кімнат та мансардним поверхом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:514:0087, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з посвідченням іпотечного договору № 00154rd 10 січня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. накладено заборону на відчуження зазначених в іпотечному договорі об`єктів нерухомого майна та внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.29-30).

З 2015 року зазначене вище нерухоме майно неодноразово було відчужено без відома та згоди банку.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2017 року (справа № 199/6127/16-ц), яке набрало законної сили 07.08.2017 року, позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкіна М.М., ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , третя особа ПАТ «Марфін Банк», про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, договорів іпотеки недійсними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано недійсними договори по відчуженню спірного нерухомого майна та скасовано державну реєстрацію відповідачів на нього.

22.12.2017 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. (реєстр 1483), згідно якого ОСОБА_1 набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельні ділянки.

Як зазначив позивач, оспорювані правочини відносно майна, зазначеного вище та переданого в іпотеку (договір іпотеки від 10.01.2008 р. №00154rd та договір №1 від 29.01.2009 р. про внесення змін до договору іпотеки від 10.01.2008 р. №00154rd), є недійсними, оскільки укладені з порушенням ст.ст. 9 та 12 Закону України «Про іпотеку» та норм ЦК України.

З огляду на наведене банк просив суд про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 грудня 2017 року домоволодіння АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 1483;

-скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24145562 на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером 38951506 від 26.12.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

-визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 грудня 2017 року земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:514:0087, розташованої по АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 1485;

-про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24145830 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:514:0087, розташованої по АДРЕСА_1 , та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером від 26.12.2017;

-про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 грудня 2017 року земельної ділянки площею 0,1563 га кадастровий номер :01:514:88, розташованої по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 1487;

-про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24147312 на земельну ділянку площею 0,1563 га кадастровий номер :01:514:0088, розташованої по АДРЕСА_1 , та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером від 26.12.2017 року.

У квітні 2020 року третя особа ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ МТБ Банк, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання зобовязання припиненими та просила суд визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ МТБ Банк на спірне нерухоме майно та визнати припиненими її зобовязання за кредитним договором та договором іпотеки.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року позов ПАТ «МТБ Банк» задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24145562 на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером 38951506 від 26.12.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, припинено право власності ОСОБА_1 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24145830 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:514:0087, розташованої по АДРЕСА_1 , та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером від 26.12.2017, припинено право власності ОСОБА_1 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 24147312 на земельну ділянку площею 0,1563 га кадастровий номер :01:514:0088, розташованої по АДРЕСА_1 , та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни за індексним номером від 26.12.2017, припинено право власності ОСОБА_1 на вказане майно.

У задоволенні вимог про визнання договорів недійсними відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 3 153 грн. з кожного окремо.

Доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2020 року одним абзацом з наступним реченням: «У задоволенні позову до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С. відмовити».

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2020 року заяву третьої особи ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення повернуто заявниці.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року абзацом з наступним реченням: «Позовну заяву третьої особи ОСОБА_2 до ПАТ «МТБ Банк», де треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , про визнання зобов*язань припиненими повернути ОСОБА_2 ».

Не погодившись з заочним рішенням суду від 22 червня 2020 року, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборон на відчуження майна у реєстрі не значилося. Крім того, станом на момент пред`явлення позову, право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за позивачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також апелянт посилається на допущені судом порушення норм процесуального права.

Третьою особою ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 06 жовтня 2020 року, яким повернуто її позовну заяву. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не розглянуто позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами, а повернувши її додатковим рішенням, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

У відзивах на апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення та третьої особи ОСОБА_2 додаткове рішення від 06 жовтня 2020 року банк просить залишити їх без задоволення, оскільки оскаржувані судові рішення відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення у даній справі зазначеним вимогам відповідає у повному обсязі.

Судом встановлено, що 10.01.2008 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (правонаступником якого було ПАТ «МАРФІН БАНК», а в теперішній час - ПАТ «МТБ БАНК») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №00167/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 389 278 дол. СІНА на придбання нерухомості, сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,35% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном погашення по 09.01.2019 року, що підтверджується відповідним кредитним договором (а.с. 15-17).

29.07.2009 року до кредитного договору від 10.01.2008 року була укладена додаткова угода №1 (а.с. 18-20).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №00167/RD від 10.01.2008 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №00156-rd, згідно якого ОСОБА_4 на добровільних засадах зобов`язався відповідати по борговим зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору №00167/RD від 10.01.2008 р. (а.с. 21-23).

В забезпечення виконання власних зобов`язань за кредитним договором №00167/RD між ОСОБА_2 та ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» 10.01.2008 р. укладено Договір іпотеки №00154rd (а.с. 24-26), договір іпотеки 10 січня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 128, відповідно до якого ОСОБА_2 надала в іпотеку Банку належне їй на праві власності наступне нерухоме майно:

1)житловий будинок загальною площею 363,5 кв.м, житлова площа 207.5 кв.м, який складається з 4 (чотирьох) житлових кімнат та мансардним поверхом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:514:0087, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з посвідченням іпотечного договору № 00154rd 10 січня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. накладено заборону на відчуження зазначених в іпотечному договорі об`єктів нерухомого майна та внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 29-30).

Відповідно до п.24 договору іпотеки іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором, у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань за даним договором та в інших випадках, передбаченим договором іпотеки.

Разом з тим, п.п. 25, 25.1. Договору іпотеки № 00154rd від 10.01.2008 р. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

29 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» укладений Договір №1 про внесення змін до Договору іпотеки № 00154rd від 10.01.2008 за реєстровим №128 (а.с. 27-28), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. 29 липня 2009 року за реєстровим номером 1131, про що у Державному реєстрі іпотек зареєстровані відповідні зміни (а.с. 29-30).

22.12.2017 року за договором купівлі-продажу домоволодіння, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. (реєстр 1483), який був укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) останній набув у власність домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , яка була подана останнім нотаріусу при укладенні зазначеного вище договору 22.12.2017 р., домоволодіння АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. (реєстр 1485), який був укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) останній набув у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:514:0087.

Відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі іпотечного договору, посвідченого 08.07.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за р. №1489 та зареєстрованого за власником 12.09.2016 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., номер запису про право власності 16462187, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується відповідним договором (розділ І договору).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , яка була подана останнім нотаріусу при укладенні зазначеного вище договору 22.12.2017 р., земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :01:514:0087, яка відчужується, є його особистою приватною власністю.

Разом з тим, 22.12.2017 р. за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. (реєстр 1487), який був укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), останній набув у власність земельну ділянку площею 0,1563 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:514:0088.

Відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі іпотечного договору, посвідченого 08.07.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за р. №1489 та зареєстрованого за власником 12.09.2016 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., номер запису про право власності 16462515, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується відповідним договором (розділ І договору).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , яка була подана останнім нотаріусу при укладенні зазначеного вище договору 22.12.2017 р., земельна ділянка площею 0,1563 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :01:514:0088, яка відчужується, є його особистою приватною власністю.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що оспорювані правочини відносно майна, зазначеного вище та переданого в іпотеку (договір іпотеки від 10.01.2008 р. №00154rd та договір №1 від 29.01.2009 р. про внесення змін до договору іпотеки від 10.01.2008 р. №00154rd), є недійсними, оскільки укладені з порушенням ст.ст. 9 та 12 Закону України «Про іпотеку» та норм ЦК України.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено порушення права позивача, як іпотекодержателя за відповідним договором від 10.01.2008 року, оспорювані банком договори є нікчемними (тобто недійсними в силу закону), у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання договорів недійсними не підлягають задоволенню.При цьому суд знайшов підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України), тому позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Таким чином, виходячи з вищенаведеної правової норми, оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2017 року встановлена незаконність набуття ОСОБА_3 права власності, та скасована державна реєстрація іншого речового права іпотеки ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про іпотеку 15310457, здійсненого на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозенко В.В. за індексним номером 30378995 від 08.07.2016 року на земельну ділянку, площею 0,1563 га кадастровий номер:01:514:0088, по АДРЕСА_1 ; скасована державна реєстрація обтяження заборона на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1563 га кадастровий номер:01:514:0088, розташованої по АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером запису про обтяження 15310273 здійсненого на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозенко В.В. за індексним номером 30378812 від 08.07.2016 року; скасована державна реєстрація іншого речового права іпотеки ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про іпотеку 15310046, здійсненого на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозенко В.В. за індексним номером 30378604 від 08.07.2016 року на земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер :01:514:0087, по АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент укладення договорів між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 про відчуження спірного нерухомого майна, у ОСОБА_3 такого права не було у звязку з ухваленням судового рішення.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорювані банком договори відчуження спірного нерухомого майна є нікчемними і не можуть бути визнані недійсними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про правомірність договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між ним та ОСОБА_3 , спростуються матеріалами справи та наведеними вище обставинами.

Також є правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 та земельні ділянки, розташовані за вказаною адресою, оскільки відповідають вимогам статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ч. 3), згідно з якою у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент пред`явлення позову, право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за позивачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову, колегією суддів перевірено. З цього приводу слід зазначити, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року, у вказаному витягу міститься інформація станом про реєстрацію 22.12.2017 року права власності ОСОБА_1 на спірні обєкти нерухомого майна. (а.с.102 т.1)

Посилання апелянта на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , то колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою з огляду на положення п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України та заяву ОСОБА_2 від 12 січня 2021 року, у якій остання зазначила, що жодної апеляційної скарги у даній справі не подавала.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи міститься позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ «МТБ Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання зобов*язань припиненими, датована 08 квітня 2020 року. Однак, судом першої інстанції питання про прийняття до провадження вказаного позову та наявність підстав для відкриття за ним провадження не вирішувалося.

Повернувши зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 додатковим рішенням, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для обов`язкового скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрити, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року скасувати та справу в частині позову ОСОБА_2 до ПАТ «МТБ Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання зобов*язань припиненими, направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за вказаним позовом.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у заяві від 12 січня 2021 року ОСОБА_2 повідомила, що не подавала і не підписувала позовну заяву у даній справі.

Керуючись ст.ст. 259, 362, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2020 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року, закрити.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року скасувати та справу в частині повернення позову ОСОБА_2 до ПАТ «МТБ Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання зобов*язань припиненими направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

М.О.Макаров

І.Ю.Ткаченко