"17" листопада 2021 р. Справа № 363/4193/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши заяву представника позивача адвоката Білецького Анатолія Леонідовича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним шлюбного договору, який укладений під впливом помилки,

ВСТАНОВИВ:

у провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання на 1 грудня 2021 року.

15 листопада 2021 року до суду від представника позивача адвоката Білецького А.Л. надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно та заборонити вчиняти правочини щодо його передачі в оренду (користування), яке на праві власності належить ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку, площею 0,119 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, садове товариство «Лебедівка», кадастровий номер :33:021:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014314), на підставі договору купівлі-продажу від

24 грудня 20132 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., зареєстровано у реєстрі за №3079; два садових будинки з надвірними побудовами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 345,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014908), на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., зареєстровано у реєстрі за №3074.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним шлюбного договору, який укладений під впливом помилки. Так, 5 червня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року шлюб між ними, розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, між ними було укладено шлюбний договір від 30 вересня 2013 року, який був зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу за реєстровим №113. Позивач, укладаючи Шлюбний договір, помилково вважав, пункт 2.3, підпункт б пункту 2.3, а також пункт 3.2 Шлюбного договору регулює виключно правовий режим майна, що було придбане за особисті кошти, кожного з подружжя, як це визначено в пунктах 2.3, 2.5. Шлюбного договору (заробітна плата, пенсія, інші доходи, одержані кожним з подружжя особисто, а також вклади, внесені у відділення фінансових установ), а не за кошти внесені до сімейного бюджету, в тому числі, що були подаровані їм у зв`язку з реєстрацію шлюбу, або запозичені одним з подружжя на сім`ю.

Під час перебування у шлюбі, у грудні 2013 року відповідачем за кошти сімейного бюджету, без згоди позивача, придбано майно, на яке представник позивача просить накласти арешт.

За час перебування у шлюбі позивач та відповідач, не дивлячись на придбання майна без згоди позивача, домовились, що все майно є спільним, оскільки придбане за кошти сімейного бюджету, а тому до дня розірвання шлюбу у сторін не виникало жодних питань щодо спірного майна, однак після розірвання шлюбу позивач вважає спірне майно своїм особистим, посилаючись на шлюбний договір, з чим позивач не погоджується.

Проте, після розірвання шлюбу відповідач вважає, що земельна ділянка та будинок, що набуті за час шлюбу є її особистою власністю, не допускає позивача до проживання в будинку та погрожує продати вказане майно, як своє власне.

У заяві представник позивача також зазначає, що існують реальні наміри відповідача продати спірне майно, про що свідчить розміщення оголошення на Інтернет сайті https://www.olx.ua від 8 серпня 2019 року (https://www.olx.ua/obyavlenie/predlagaem- shikarnyy-dom-v-unikalnom-klubnom-poselke-riviera-villas-IDF3f27.html#7fc827b7ee).

Крім того, вказує що існує ризик того, що вказане спільне майно може бути забрано за борги відповідача, оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у цивільній справі №755/16831/19 позовну заяву ТОВ «Бізнес Груп С» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про поворотну фінансову у розмірі 2500000 гривень, задоволено. Також, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у вказаній справі, у рамках позовних вимог у розмірі 2500000 накладено арешт на майно, що належить відповідачу, а саме: земельну ділянку, площею 0,119 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, садове товариство «Лебедівка», кадастровий номер :33:021:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014314), на підставі договору купівлі-продажу від

24 грудня 20132 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., зареєстровано у реєстрі за №3079; два садових будинки з надвірними побудовами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 345,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014908), на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., зареєстровано у реєстрі за №3074. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та Постановою Київського апеляційного суду від

9 вересня 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, залишено без змін.

Представник позивача, посилається на те, що згідно з Інформаційної довідки №284595854 від 14 листопада 2021 року обтяження за вказаною ухвалою суду у вигляді арешту на майно внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в інтересах ТОВ «Бізнес Груп С» та постановою приватного виконавця №67218256 від 21 жовтня 2021 року накладено арешт на все нерухоме майно у межах суми стягнення з урахуванням винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження на загальну суму 2791151,71 гривень. Також, позивачу стало відомо, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2021 року у справі №755/7508/21, заборонено відчуження спірних об`єктів нерухомості, що належать відповідачу. Крім того, відповідач може передати майно у довгострокову оренду третім особам, що може значно погіршити його якість і знизити вартість, а у разі ухвалення судом рішення на користь позивача, ускладнить у подальшому реалізацію його права власності, та можуть бути порушені права самих орендарів.

Представник позивача зазначає, що позивач 13 листопада 2020 року звертався з відповідною заявою до Вишгородського РУП ГУНП у Київській області та на підставі якої було допитано заступника начальника зміни ПП «Шериф» ОСОБА_3 , який надав пояснення щодо власник будинку ОСОБА_2 повідомила його, що буде здавати в оренду гостьовий будинок.

Представник позивача зазначає про відсутність необхідності у зустрічному забезпеченні. Проте, якщо суд вважатиме таке зустрічне забезпечення необхідним, то він готовий вчинити визначені судом дії, необхідні для усунення збитків чи інших ризиків.

Враховуючи вищевказане, представник позивача вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно із забороною вчиняти дії щодо передачі його в оренду, що є необхідним для його збереження, має значну вартість, на час судового розгляду та з метою подальшої реалізації рішення у цій справі.

Згідно із частиною першою статті 4, частиною першою статті 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з таких підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 та 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як убачається із матеріалів справи, представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати частково недійсним, з моменту вчинення, Шлюбний договір від 30 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Катчик Ю.А., за реєстровим №113, а саме: пункт 2.2, підпункт б пункту 2.3 та пункт 3.2 вказаного Шлюбного договору.

Під час розгляду вказаної позовної заяви підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право особи порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-3005цс15 від 10 лютого 2016 року).

Долучений до заяви про забезпечення позову витяг з сайту OLX (дата розміщення оголошення 8 серпня 2019 року), у порушення вимог процесуального законодавства не несе у собі інформації, зважаючи на те, що на вказаному сайті будь-яка особа може розмістити оголошення про продаж та інформація розміщена на цьому сайті не може підтверджувати у повній мірі реальні наміри конкретної особи. Крім цього, одна із долучених до заяви роздруківок із мережі інтернат неналежної якості та на ній майже відсутнє зображення та будь-яка інформація, яка має значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Посилання представника позивача на ухвалу Київського апеляційного суду від

19 серпня 2020 року щодо встановлення судом наявності у відповідача наміру відчужити належне їй нерухоме майна шляхом розміщення оголошення на сайті ОЛХ не є преюдиційним рішенням у цьому випадку, тим більше, іншим судовим рішенням, а саме постановою Київського апеляційного суду від 7 вересня 2020 року у справі № 363/3139/19 встановлено, що витяг із сайту ОЛХ не є доказом.

Слід звернути увагу, що позивачем не було надано жодних належних, достатніх та достовірних доказів в підтвердження того, що існує реальна можливість невиконання можливого рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову. Предметом спору у цій справі не є визнання права власності чи поділ спільного майна подружжя, право власності на яке підлягає доказуванню у інший спосіб.

Доводи представника позивача про наявність обтяження у вигляді арешту на майно, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в інтересах ТОВ «Бізнес Груп С» та накладення постановою приватного виконавця

№ 67218256 від 21 жовтня 2021 року арешту на все нерухоме майно у межах суми стягнення з урахуванням винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження на загальну суму 2791151,71 гривень не беруться судом до уваги, враховуючи положення статті 18 ЦПК України обов`язковість судових рішень, та те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року

№ 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року

№ 11-рп/2012).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

наведені приписи чинного законодавства, беручи до уваги обставини, наведені представником позивача в обґрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність належними засобами доказування наявність жодної обставини, яка б свідчила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав позивача, за захистом яких він звернулася до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149154, 157, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Білецького Анатолія Леонідовича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач