Провадження №2/756/7168/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Знання» в особі голови Тогобіцької Юлії Петрівни про визнання недійсними протоколів загальних зборів членів кооперативу, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати Протокол № 49 Загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Знання» від 28 липня 2021 року недійсним; визнати Протокол Загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Знання» від 24 жовтня 2021 року недійсним; зобов`язати голову Житлово-будівельного кооперативу «Знання» Тогобіцьку Юлію Петрівну зробити перерахунок заборгованості, яка виникла з 01.08.2021 року у зв`язку з неправомірним прийняттям кошторису та підняттям тарифу в рахунках на оплату прибудинкової території з 01.08.2021 року.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є членом Житлово-будівельного кооперативу «Знання» та власником квартири АДРЕСА_1 , вказаний будинок обслуговує ЖБК «Знання».

28.07.2021 відбулися загальні збори мешканців будинку НОМЕР_1 , оформлені Протоколом № 49, на яких, зокрема, відбулося затвердження кошторису ЖБК на 2021-2022 роки та переліку, розмірів і порядку сплати внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, створення ремонтного фонду, визначення його назви та затвердження положення про його утворення, джерела формування в напрями витрачання коштів фонду.

Позивач вважає рішення Загальних зборів членів ЖБК «Знання», оформлені протоколом Загальних зборів № 49 від 28.07.2021 недійсними, оскільки при їх скликанні та проведенні було порушено порядок, передбачений нормами Закону України «Про кооперацію» та статутом ЖБК «Знання» щодо визначення кола осіб, які мають право на скликання загальних зборів; відсутності статутних повноважень у зборів щодо затвердження тарифів на надання житлово-комунальних послуг в ЖБК «Знання», проведення письмового опитування членів ЖБК за відсутності такого положення у статуті; неналежного повідомлення членів ЖБК про Загальні збори; відсутності кворуму. Допущені порушення при скликання та проведення загальних зборів порушують права позивача як члена житлово-будівельного кооперативу та співвласника багатоквартирного будинку.

Ознайомившись з матеріалами позову суддя приходить до наступного.

Житлово-будівельний кооператив «Знання» створено у 1975 році при Київському політехнічному інституті, кооператив діє на підставі статуту; органами управління є загальні збори членів кооперативу та правління кооперативу. Загальні збори житлово-будівельного кооперативу є вищим органом управління кооперативу.

Позивач ОСОБА_3 є членом Житлово-будівельного кооперативу «Знання».

28.07.2021 відбулися загальні збори членів ЖБК «Знання», які були оформлені Протоколом № 49, на яких, зокрема, відбулося затвердження кошторису ЖБК на 2021-2022 роки та переліку, розмірів і порядку сплати внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, створення ремонтного фонду, визначення його назви та затвердження положення про його утворення, джерела формування в напрями витрачання коштів фонду.

З прийнятими на загальних зборах рішеннями позивач не згодна, вважає, що вони є недійсними, порушують її права як члена житлово-будівельного кооперативу та співвласника багатоквартирного будинку.

Отже, підставою позову є відсутність у позивача заборгованості перед кооперативом зі сплати внесків на утримання будинку, наявність якої була визначена відповідачем на підставі прийнятих рішень загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною першою статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 ГК України).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначаються Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу, незалежно від напряму його діяльності, є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Особи, які є членами створеного ним споживчого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні споживчим кооперативом, отримувати певну частку активів споживчого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени споживчого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Наведений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19). Подібні за змістом висновки у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19), від 16 грудня 2020 року у справі № 748/485/18 (провадження № 61-3240св19).

Таким чином, як за приписами законодавства, так і за положеннями статуту відповідач є неприбутковою господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени обслуговуючого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Позивач як член кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, має у ньому корпоративні права, порушенням яких, а саме брати участь в управлінні кооперативом, обґрунтовано позовні вимоги.

Визначення законом особливостей правового, організаційного, економічного та соціального функціонування кооперативів прямо передбачено приписами ГК України і наявність таких особливостей, зокрема щодо реалізації членами кооперативу своїх прав на участь в управлінні кооперативом не суперечить змісту та природі корпоративних відносин.

Враховуючи те, що ЖБК «Знання» відповідно до статуту та чинного законодавства є господарською організацією, а спір у цій справі виник у межах господарських правовідносин з управління діяльністю відповідача у зв`язку з порушенням прав позивача як члена кооперативу щодо можливості брати участь в управлінні, тому розгляд цього спору повинен відбуватися за правилами господарського судочинства, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Знання» в особі голови Тогобіцької Юлії Петрівни про визнання недійсними протоколів загальних зборів членів кооперативу, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Знання» в особі голови Тогобіцької Юлії Петрівни про визнання недійсними протоколів загальних зборів членів кооперативу, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.О. Тиха