Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/982/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Піщуліної І.С.,

з секретарем Івасенко М.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 66877 гривень 79 копійок, мотивуючи тим, що 09 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконала, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, щодо задоволення позову заперечувала.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчать анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідка про умови кредитування, копія довідок про видачу кредитних карток, про зміну умов кредитування, довідки про умов кредитування, виписки за договором.

З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк", погодженого Національним Банком України 11 червня 2018 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк „ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк".

У розрахунку заборгованості за договором позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 29 вересня 2020 року становить 66877 гривень 79 копійок, в тому числі: 39836 гривень 47 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14334 гривень 19 копійок - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 12707 гривень 13 копійок - нарахована пеня.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Однак, вимогу про стягнення тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) не заявляє.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Оскільки наданий позивачем Витяг не підписаний відповідачем й при укладенні договору вона не була ознайомлена з його змістом, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на зазначений письмовий доказ, як на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості за простроченим кредитом, простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та пені, є безпідставним.

Приймаючи до уваги, що надана позивачем суду анкета-заява та довідка про умови кредитування не містить обов`язку відповідача сплатити заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також те, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості саме за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов переконання про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд враховує таке.

Згідно довідки про умови кредитування визначено обов`язок відповідача сплачувати позивачу пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з: пені (1) - базова відсоткова ставка за договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пені (2) - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму більше за 50 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачем не зазначено й з наданих позивачем суду доказів не вбачається, яким чином було здійснено нарахування пені, в який саме день виникло прострочення кредиту за пенею 1 та розмір цього прострочення, а також який саме розмір заборгованості за кредитом та розмір заборгованості за відсотками, кількість днів прострочення за кредитом та розмір цього прострочення за пенею 2.

Крім цього, суд зважає на те, що позивач не просить стягнути з відповідача фактично отримані нею кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку й суду не надано доказів про існування такої заборгованості, а тому, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Отже, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні, за правилами статті 141 ЦПК України зазначені кошти відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 10, 259 ,263, 265, 273,430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк „Приват Банк" (м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, р/р №3111, МФО 305299 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором від 09 жовтня 2008 року, що становить 66877 гривень 79 копійок, в тому числі: 39836 гривень 47 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14334 гривень 19 копійок - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 12707 гривень 13 копійок - заборгованість по пені, відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Народицький районний суд Житомирської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повне рішення суду складено 18 січня 2021 року.

Суддя: І. С. Піщуліна