КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Якимець О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Сакалош Б.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Русецький Павло Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким ,що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, у якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить: визнати виконавчий напис № 3991 виданий 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача примусово стягненні з заробітної плати 4387,25 грн; вирішити питання судових витрат.

Вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис поза межами трирічного строку позовної давності, відносно заборгованості, яка не є безспірною. Також позивач звертає увагу, що укладений кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріально не посвідчений. Крім того, в порушення п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис без перевірки факту надсилання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень кредитором на адресу боржника. За таких обставин, з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості, а також вчинення виконавчого напису на нотаріально непосвідченому договорі, позивач вважає, що оскаржений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Разом із тим, просить стягнути суму стягнених на виконання оспорюваного виконавчого напису грошових коштів у спірному розмірі, адже такі набуті відповідачем без відповідної правової підстави. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив на позов. У відзиві зазначає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства з цього питання, що підтверджено доказами. Позивач не виконував взятих на себе кредитних зобов`язань у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка не погашена. Щодо безспірності вимоги, то на її підтвердження приватному нотаріусу було надано виписки з особових рахунків позивача у спірній кредитній справі. Щодо строку позовної давності то його пропуск не позбавляє відповідача захистити своє порушене право іншим способом, аніж судовим. Щодо ненаправлена вимоги позивачу про усунення порушень за кредитним договором, то такавимога направлялась позивачці, що підтверджено доказом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів, які були стягнені з позивачки у зв`язку з виконанням оспорюваного виконавчого напису, то у поясненнях на таку заяву, які надійшли до суду 29 січня 2021 року, відповідач покликається на обставини, що стягнення коштів відбулось на виконання договірних зобов`язань з повернення боргу за кредитним договором. У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити.

На адресу суду 08 лютого 2021 року надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив, яка містить аргументи про те, що строк позовної давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути передбачений саме законом і не може бути змінений за домовленістю сторін. Відтак, вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07 квітня 2021 року задоволено позов.

Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем від 24 вересня 2020 року, зареєстрований за № 3991 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнутоз Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 кошти, набуті без достатньої правової підстави у розмірі 4387,25 грн (чотири тисячі триста вісімдесят сім гривень 25 копійок).

Стягнутоз Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2169,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач АТ « АЛЬФА-БАНК» просить рішення суду скасувати. В апеляційній скарзі зазначав, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги відзив на позовну заяву , суд не врахував ,що нотаріусу було надано всі необхідні документи для виконання виконавчого напису , враховуючи що заборгованість є безспірною.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу зазначила що рішення суду є законним і обґрунтованим , просила у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони булисвоєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 листопада 2021 року за адресами , які булизазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження не надходило. Представник позивачки ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи , що апелянт та інші особи ,які приймають участь у розгляді справи повідомлені належним чином про день та час розгляду справи , відстуні підстави вважати поважними причини їх неявки до суду .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції , 21 березня 2008 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач) було укладено кредитний договір №490059264, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 11196,04 долари США із встановленням процентної ставки у розмірі 14,5% та датою остаточного повернення кредиту 21 березня 2015 року.

Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 24 вересня 2020 року вчинено виконавчий напис №3991.

Відповідно до його умов пропонується звернути стягнення з громадянина України ОСОБА_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором №490059264 від 21 березня 2008 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») (стягувач) заборгованість. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2020 року та складає у розмірі 8546,91 доларів США, з яких: 4382,21 долари США - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4164,70 долари США - прострочена заборгованість за відсотками та комісією. За вчинення виконавчого напису підлягає стягненню плата за вчинення виконавчого напису із боржника на користь стягувача у розмірі 1500,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецьким П. С. від 26 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження №63747337 на підставі виконавчого напису №3991 виданого 24 вересня 2020року .

Звертаючись в суд з позовом позивачка посилається на те, що приватним нотаріусом Личуком Т. В. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки напис вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості, з порушенням строку позовної давності та на підставі нотаріально непосвідченого договору. При цьому зазначає, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській ГО «Всеукраїнський фінансовий союз» від 08 квітня 2014 року з неї стягнуто на користь ПАТ « Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року в розмірі 58 837,75 грн, відсотки 1 634,49 грн, пеня- 5 943,99 грн ( а.с. 19-20). Враховуючи ,що заборгованість виникла ще на початку 2014 року, і банк був про це обізнаний, звертаючись із позовом до третейського суду, а відтак трирічний строк на здійсненя виконавчого напису сплив. Крім того, жодної вимоги про необхідність сплати заборгованості, банк їй не надсилав.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п.2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому | Законом | України «Про | виконавче провадження».

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року № 296/5).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу IIПорядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд першої інстанції ,з урахуванням встановлених обставин , вірно дійшов наступних висновків .

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, За якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами» за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка З рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідачем не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості за який період вона виникла . Крім того,навіть з копії заяви до нотаріуса про вчинення викоонавчогог напису видно , що докази направлення вимоги про сплату заборгованості нотаріусу не надавлись (а.с. 83) .

Крім того, кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та та ПАТ «Альфа-Банк» не був нотаріально посвідчений.

Однією з ознак безспірності вимоги, є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнетися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор. якому має бути здійснений платіж.

В матеріалах справи наявне рішення третейського суду від 08 квіиня2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 66 416,23 грн .

Разом з тим , у заяві про вчинення виконавчого напису відповідач просив стягнути заборгованість в розмірі 8 546,91 долар США , при цьому не заначив , з чього саме складається заборгованість , і чи входить до цієї сума вже стягнутої заборгованості за рішенням від 2014 року , тому неможливо встановити дійсний розмір заборгованості по кредиту і таку суму неможа вважати безспірною.

Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суд першї інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив із того ,що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів для вчинення виконавчого напису, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Колегія суддів ввжає, що такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону , відповідають встановленим обставинам.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з доказів наданих відповідачем неможливо зробити висновок , що перелік наданих нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису свідчить про безпірність заборгованості , і що він є достатнім. Як видно із матеріалів справи ,що належно формлена виписка з рахунку про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, інші документи, які передбачені Переліком та підтверджують розмір та безспірність заборгованості боржника, банком нотаріусу подано не було.

Що стосується доводів апелянта з приводу того ,що судом не взято уваги , направлений ними відзив на позовун заяву ,до якого на думку відповідача додані всі належні докази ,слід зауважити , що вказаний відзив не містить належним чином оформленого розрахунку заборгованості , а лише містить таблицю , з якої не вбачається за який період утворилась заборгованість , з чого вона складається , і як нараховувалась, відтак вказаний розрахунок не є належним і допустимим доказом , і вказаний відзив не спростовує висновків суду першої інстанції .

Крім того, матеріали справи не містять доказів направлення вимоги боржнику про стягнення заборгованості. В розумінні вимог п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідач не надав доказів про належне отримання ОСОБА_1 зазначеного листа, враховуючи, що боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку .

З огляду на вказане ,позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Також, в обґрунтування позову, позивач вказує, зокрема і на те, що банк не надав нотаріусу достатніх документів, які б свідчили про безспірність заборгованості, тому неможливо встановити, що розмір заборгованості та процентів є безспірним.

Відповідно до розяснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Вірним є висновок суду , що всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

Стягувачем в заяві до нотаріуса про виконання виконавчого напису зазначено розмір заборгованості в сумі 8 546,92 долар США, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 4 482,21 доларів США ; нарахованих процентів - 4 164,7 доларів США (а.с. 83) .Разом з тим будь-які докази, що підтверджують, що така заборгованість утворилась саме в цей період із 01 червня 2017 року по 01 червня 2020 року матеріали справи не містять .

Вірним є висновок суду ,що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме п. 3.4. Розділу 2, Глави 16, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Це право виникає у стягувача з моменту неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений договором строк.

З огляду на вказані положення, банк пропустив і строки звернення для вчинення виконавчого напису, враховуючи ,що про своє порушене право відповідач був обізнаний ще у 2014 році.

Інши доводи позивачки узгоджуються ізправовою позицією, викладенійу постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №442/6469/16-ц (провадження №61-2227св19), за змістом якої з огляду на відсутність станом на день винесення оскарженого виконавчого напису судового провадження про оспорення заборгованості за кредитним договором, то спір про право був відсутній. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису, і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, отримання позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості , правильним є висновок суду першої інстанції , що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

У межах виконавчого провадження №63747337 приватним виконавцем 03 грудня 2020 року прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

На виконання постанови приватного виконавця від 03 грудня 2020 року Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної у місті Києві державної адміністрації здійснило відрахування з заробітної плати позивача по виконавчому провадженню за грудень 2020 року у сумі 4387,25 грн. Дані обставини підтверджено довідкою управління про доходи від 30 грудня 2020року ( а.с. 55) .

Правовою підставою для набуття ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги про стягнення коштів виходив із того ,що після визнання виконавчого напису таким, що не піддягає виконанню, відпала підстава на якій відповідач стягував з ОСОБА_1 грошові кошти .

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА -БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення вготовлений 15 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді