Справа № 212/1383/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., при секретарі судового засідання Безкоровайній О.Т., за участі представника позивача Черевика О.М., представника відповідача Корчака М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , 25 лютого 2019 року звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що вона в період часу з 11.05.1993р. по 11.11.2010р. перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПРАТ «ЦГЗК»). Наказом по підприємству від 11.11.2010 року Позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Зазначає, що у 2020 року вона дізналася, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, оскільки, вона пропрацювала на підприємстві відповідача більше 17 років та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені. Позивачка просила стягнути з відповідача невиплачену одноразову допомогу у розмірі 5 217,04 грн., та уточнивши позовні вимоги, й середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.11.2010р. по 26.11.2012р. у розмірі 61 904,7 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

Ухвалою від 10.03.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який було уточнено 28.08.2020 року, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі із врахуванням уточнених вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 11.05.1993р. по 11.11.2010р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно запису у трудовій книжці Позивачку, звільнено з роботи 11.11.2010 року за ст.38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію.

Відповідно до розрахункового листа ПРАТ «ЦГЗК» за листопад 2010 року Позивачці при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась.

Відповідно до довідки ПРАТ «ЦГЗК» за № 587 від 09.07.2020р., середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням склала: 2 608,52 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 15 грн. 21 коп.

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно п.7.5 Колективного договору на 2007-2008 роки між генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» та спільним представницьким органом профспілкових організацій ВАТ «ЦГЗК» (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства відповідача виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. З II півріччя 2007 року здійснювати таку виплату за умови, якщо працівник звільняється за власним бажанням на пенсію протягом одного місяця після досягнення ними пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років).

Положення Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі Угода), яка була чинною на день звільнення позивачки, й положення, якої розповсюджувалися на ПРАТ «ЦГЗК». Встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди.

Відповідно до п.6.1 Угоди, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивачки із підприємства відповідача різняться, так, Угодою передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію одноразову допомогу в залежності від відпрацьованого стажу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Угоди, оскільки, встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме п. 6.1. Угоди Угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008рр., виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 рр. в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні, Позивачка відпрацювала на підприємстві відповідача більше 17 років та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Таким чином суд приходить до висновку, що на Позивачку розповсюджується дія п.6.1 Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що становить 5 217,04 грн.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо невіднесення одноразової допомоги при звільненні на пенсію до заробітної плати, оскільки це є «іншою заохочувальною виплатою» відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженою Наказом Держкомстату України № 5 від 13.01.2004 року, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до складу заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, також, підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відносно ОСОБА_1 відповідачем було порушено норми ст. 116 КЗпП України, щодо обов`язку підприємства виплатити всі суми які належать працівникові при звільненні.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті5 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року та та Постанові Верховного Суду № 61-28733св18 від 05.12.2018 року, котрі в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки позовні вимоги позивачки в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Разом з тим, метою покладення на роботодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за даних умов справи приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Така думка суду знайшла своє відображення у Постановах Дніпровського Апеляційного суду від 26.11.2020р. (справа № 215/2697/20, від 24.11.2020р. (справа № 215/4516/20.

Окрім того, позовні вимоги позивачки, також, підлягають задоволенню, й оскільки, заявлена сума стягнення середнього заробітку в розмірі 61 904,7 грн. цілком відповідає зазначеним принципам розумності та справедливості. Суд враховує обставину, щодо частковості періоду затримки розрахунку, при розрахунку позовних вимог позивачкою, та ту те, що позивачкою, при розгляді справи, вже було зменшено розмір даної позовної вимоги з первісних 75 000грн. до 61 904,7грн.

Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за частковий період з 12.11.2010р. по 26.11.2012р становить 4 070 робочих годин, середньогодинна заробітна плата позивачки за останні два місяці перед звільненням склала 15,21 грн. стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати одноразової допомоги при звільненні на пенсію в розмірі 61 904,7 грн. (4 070 год. х 15,21 грн.)

При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне.

Посилання представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП не є обґрунтованими, оскільки, позивачка дізналася про порушене право в 2019 році, а судом не було встановлено, та відповідачем не доведено, що позивачка раніше ніж за три місяця до звернення до суду знала про порушене право.

Окрім того, ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці щодо вирішення інших трудових спорів.

Однак, відповідно до ч.2ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2ст. 233 КЗпП України, у системному зв`язку із положеннямистатей1,12Закону України «Про оплату праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи, що вихідна допомога, яка мала бути виплачена позивачці у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат на які працівник має право згідно з умовами колективного договору при звільненні на пенсію, суд приходить до висновку, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком в силу ч.2ст.233 КЗпП України, тому доводи представника відповідача про застосування до вимог позивачки про стягнення вихідної допомоги наслідків пропуску ним строків позовної давності є безпідставними.

Статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4,12,81,247,259,263-265,268, ст.ст.13,36,47,116,117,233 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР, Галузевою угодою гірничо - металургійного комплексу України на 2007-2008рр., суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок невиплаченої заробітної плати у вигляді одноразової допомоги, належної їй при звільненні з роботи в розмірі 5 217 (п`ять тисяч двісті сімнадцять гривень) 04 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у вигляді одноразової допомоги за період 12.11.2010р. по 26.11.2012р. 61 904 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот чотири) гривні 70 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір 624 (шістсот двадцять чотири гривні) 21копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження юридичної особи: 50066, м. Кривий Ріг, Покровський район, код ЄРДПОУ 00190977.

Повний текст рішення буде виготовлено 13.01.2021 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт