Справа № 159/2434/20
Провадження № 2/159/43/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого автомобіля,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 уповноважила його придбати для неї за кордоном автомобіль, ввезти його в Україну та зареєструвати на її ім`я. 13.03.2019 він придбав автомобіль марки «Skoda Oktavia», номер шасі НОМЕР_1 8, за ціною 2500 євро, при цьому уклав договір купівлі-продажу з іноземцем від свого імені. Далі отримав в Німеччині на своє ім`я свідоцтво про допуск в експлуатацію транспортного засобу з тимчасовими номерними знаками. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля укладений ним і згадане свідоцтво видане на його ім`я, позивач вважає, що у нього виникло право власності на автомобіль. Далі він ввіз автомобіль в Україну, сплатив усі необхідні податки і збори і здійснив його першу реєстрацію в Україні на ім`я відповідача ОСОБА_2 . З самого початку ОСОБА_2 зобов`язалася відшкодувати йому усі понесені витрати на придбання автомобіля і його оформлення, однак, цього не зробила. Як засіб вирішення цієї проблеми, 19.07.2019 ОСОБА_2 надала позивачу так звану «генеральну довіреність» на автомобіль з правом розпоряджатися ним. Однак, порушивши домовленість, діючи недобросовісно, ОСОБА_2 відкликала довіреність, не відшкодувавши при цьому понесені ним витрати на придбання автомобіля. З огляду на такі обставини, позивач спочатку просив визнати ним право власності на автомобіль, а потім, через те, що відповідач забрала у нього автомобіль і передала його третій особі, просив відшкодувати з неї в його користь вартість автомобіля в сумі 190000 грн. на тій підставі, що автомобіль безпідставно набутий відповідачем.

Заперечення відповідача.

Відповідач пояснює, що вона вирішила придбати за власні кошти автомобіль для сина і невістки дочки позивача. Позивач переконав її, що купувати автомобіль краще за кордоном, тоді він буде дешевшим, і запевнив, що може таку купівлю організувати, так як має у цьому досвід. Оскільки йшлося про те, що автомобіль мав купуватися також для невістки дитини позивача, вона йому довірилася і особисто передала йому 6500 доларів США для придбання автомобіля за кордоном, його ввезення в Україну, розмитнення та постановки на облік на її ім`я. Позивач запевнив, що такої суми вистачить. 11.03.2019 вона видала довіреність на вчинення позивачем в її інтересах усіх необхідних дій щодо ввезення із-за кордону на її ім`я автомобіля, його розмитнення та постановки на облік. Позивач зробив усе, як домовлялися. В середині липня 2019 року позивач звернувся до неї з проханням видати на нього довіреність на автомобіль, оскільки йому він був необхідний для поїздки за кордон. Оскільки відносини тоді були родинні, вона таку довіреність видала. Все було добре, аж поки між її сином та позивачем не почалися сварки. Ці сварки призвели до того, що вона відкликала свою довіреність, однак позивач відмовився повертати автомобіль, який був у нього. Після тривалих з`ясувань стосунків, в тому числі у судах, автомобіль у позивача був забраний. Вона є власником автомобіля, оскільки придбала його за власні кошти і у законний спосіб. Просить у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України:

«1. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.»

Відповідно до ч.2 ст.1007 ЦК України:

«2. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором:

1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення;

2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.»

Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України:

«1. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами договору доручення.

Позивач зобов`язався придбати від імені та за рахунок відповідача автомобіль за кордоном.

Представництво, яке ґрунтувалося на договорі доручення, укладеного між сторонами, здійснювалося за довіреністю, виданою відповідачем 11.03.2019, посвідченою приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Веніславською В.П., зареєстрованою в реєстрі за № 65.

Відповідно до цієї довіреності, відповідач уповноважила позивача здійснювати представництво її інтересів в усіх підприємствах, установах, організаціях, перед усіма фізичними та юридичними особами в тому числі органах нотаріату, митних органах, в Державній прикордонній службі, органах ДАІ, сервісних центрах МВС України з питань купівлі на її ім`я будь-яких транспортних засобів (автомобілів) будь-якої марки, моделі, року випуску, доставити автомобіль із-за кордону до місця реєстрації, а також з питань реєстрації (постановки на облік) придбаного автомобіля.

Довіреність видана строком на 1 рік.

Позивач виконав зобов`язання за договором доручення, придбав за кордоном для відповідача і ввіз на митну територію України автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 8, поставив його на облік на її ім`я.

Зазначені обставини підтверджуються виданим митним органом України посвідченням про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого Волинська митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України ввезеного позивачем автомобіля на ім`я відповідача, свідоцтвом про реєстрацію автомобіля на ім`я відповідача.

Та обставина, що договір купівлі-продажу автомобіля з іноземцем укладався від імені позивача, що свідоцтво на допуск в експлуатацію транспортного засобу, видане органом іноземної держави також на його ім`я, не доводить, що позивач змінив свій намір і замість виконання договору доручення вирішив придбати автомобіль для себе.

Не доводить тому, що усі наступні дії позивача (оформлення і отримання зазначеного вище посвідчення митниці, реєстрація автомобіля на відповідача) вказують на те, що він, купував автомобіль не для себе, а для відповідача. Інакше, такі його дії неможливо розумно пояснити.

Якщо позивач, виконуючи умови договору доручення, діючи на підставі доручення від 11.03.2019 року, купував автомобіль не для себе, а для відповідача, у нього ніяк не могло виникнути право власності на автомобіль, як він вважає, оскільки, як було зазначено вище, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя, а не повіреного.

Довіреність з правом розпорядитися автомобілем, видана відповідачем позивачу 19.07.2019 року, надавала право позивачу розпорядитись автомобілем від імені відповідача. Існування такої довіреності не доводить, що у позивача виникли більші права на автомобіль, ніж ті, які передбачені довіреністю, зокрема, право власності на нього. Відповідач має право відкликати довіреність і вона цим правом скористалась.

Отже, право власності на автомобіль виникло у відповідача і належить йому, тому первинна вимога позивача про визнання за ним права власності на автомобіль є безпідставною.

З тих же міркувань, безпідставною є також змінена вимога позивача відшкодувати з відповідача в його користь вартість автомобіля в сумі 190000 грн. на тій підставі, що автомобіль безпідставно набутий відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України:

«1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.»

Як видно з викладеного вище, відповідач набула автомобіль на достатній правовій підставі і ч.1 ст.1212 ЦК України у цьому випадку не може бути застосована.

В позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ч.1 ст.244, ч.1 ст.1000, ч.2 ст.1007, ч.1 ст.1212 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого автомобіля відмовити.

Заходи забезпечення позову арешт на автомобіль марки «Skoda Oktavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 , скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:С. Л. Панасюк