Справа № 663/434/20
Провадження № 2/663/29/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2021 року Скадовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого, судді Клімченка М.І.,

при секретарі Подляшко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Скадовська цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 15.05.2016 року між ним та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір добровільного страхування ризиків пов`язаних з експлуатацію наземного транспортного засобу. Предметом страхування є транспортний засіб РЕНО, д.н. НОМЕР_1 . 07.02.2017 року відбулася ДТП за участю застрахованого т/з Рено та т/з КАМАЗ д.н. НОМЕР_2 яким кермував ОСОБА_1 . Постановою Скадовського районного суду Херсонської області було встановлено вину останнього за ст.124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено т/з Рено та виплачено власнику страхове відшкодування в розмірі 24125,89 грн. Просили стягнути з ОСОБА_1 24125,89 грн матеріальної шкоди та судовий збір.

08.05.2020 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що ДТП ним скоєно під час перебування в трудових відносинах з військовою частиною № НОМЕР_3 на службовому транспорті. Вважає, що належним відповідачем у справі повинен бути роботодавець.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 18 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір добровільного страхування ризиків пов`язаних з експлуатацію наземного транспортного засобу. Предметом страхування є транспортний засіб РЕНО, д.н. НОМЕР_1 (а.с.3)

Згідно постанови Скадовського районного суду Херсонської області від 11.10.2017 встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (а.с.4).

09.02.2017 власник пошкодженого автомобіля РЕНО д.н. НОМЕР_4 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.5).

Відповідно до рахунку №АДС-001883 вартість відновлюваного ремонту складає 24125,89 грн. (а.с.15).

28.03.2017 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» складено страховий акт на суму 24125,89 грн. та здійснено виплату страхового відшкодування (а.с.16).

З військового квитка серії НОМЕР_5 від 16.04.2003 вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_3 з 28.06.2014 по 16.06.2017 за спеціальністю автослюсар, водій (а.с.48-49).

Відповідно до ч.1 ст.1172 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу, представник позивача не заявив. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача, в даному випадку до роботодавця з яким ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах на час скоєння ДТП.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 263, 265 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.І. Клімченко