ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/777/20

Головуючий у першій інстанції Чурупченко М. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/59/21

Чернігівський апеляційний суду у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

місце ухвалення рішення суду м. Корюківка,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 22 жовтня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2006 року у сумі 104 619,41 грн.

У мотивування зазвлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до банківської установи з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 25 квітня 2006 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк, на підставі договору надання банківських послуг, відкрив картковий рахунок та надав відповідачці у користування кредитну картку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість у сумі 104 619,41 грн, яка складається з: 2 502,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 93 685,24 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 973,25 грн - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина) і 4 958,07 грн (процентна складова).

Рішенням від 22 жовтня 2020 року Корюківський районний суд Чернігівської області позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 99 161,34 грн, із яких: 2 502,85 грн заборгованість за тілом кредиту; 93 685,24 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2 973,25 грн пені. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 992,27 грн судових витрат. Всього стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 101 153,61 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що у 2006 році вона дійсно зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням надати їй споживчий кредит у сумі 1 000 грн, після чого був відкритий на її ім`я картковий рахунок та видана кредитна картка терміном дії до 25 квітня 2009 року. Скаржниця зазначає, що вона виконала свої зобов`язання за кредитом, за її підрахунками заборгованості перед позивачем у неї немає.

Відповідачка наголошує на тому, що позивач без її згоди встановив значні відсотки за користування кредитом та постійно змінював їх в сторону збільшення - 30 %, 34,8 %, 36 %, 43,2 % за ставками поточної заборгованості та 72% за ставкою простроченої заборгованості. При цьому, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 заборгованість за відсотками за користування кредитами має стягуватись по строк дії укладеного кредитного договору, а саме, по строк дії банківської картки, тобто по 25 квітня 2009 року, а не як розрахував позивач до 31 березня 2020 року. Також вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з неї штрафу та неустойки.

Звертає увагу на ту обставину, що АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись з даним позовом, пропустив строк позовної давності.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що 25 квітня 2006 року ОСОБА_1 підписала заяву, надала згоду та власним підписом підтвердила отримання платіжної картки № НОМЕР_1 , а також погодила розмір процентної ставки за користування кредитними коштами на рівні 3% в місяць (36% річних). Ураховуючи, що заяв від відповідачки про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило, банком було перевипущено нову кредитну картку за № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/19, яка була отримана відповідачкою 06 травня 2015 року.

Також представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яка згідно із ч. 3 ст.267 ЦК України повинна бути подана до ухвалення судом першої інстанції рішення. Крім того, строк дії перевипущеної кредитної картки відповідачки був визначений до січня 2019 року включно, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» до даного відзиву на апеляційну скаргу додав розрахунок заборгованості за кредитним договором, урахувавши письмово погоджений сторонами розмір процентної ставки на рівні 3% в місяць (36% річних), а також кінцевий строк дії перевипущеної кредитної картки (до 31 січня 2019 року).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, визнав за необхідне стягнути із ОСОБА_1 99 161,34 грн заборгованості за кредитним договором, указавши, що остання складається з 2 502,85 грн заборгованості за тілом кредиту, 93 685,24 грн заборгованості за нарахованими відсотками, 2973,25 грн нарахованої пені.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд.

У справі встановлено, що 25 квітня 2006 року ОСОБА_1 було укладено з позивачем договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви № SAMDN4523 про відкриття рахунку і надання кредитної картки на наступних умовах: тип картки НОМЕР_3 , валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансово-фіксований, сума кредитного ліміту 6 000,00 грн, базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 24 зворот).

Своїм підписом у тексті наведеної заяви ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилася і згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Надала свою згоду, що така заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір банківських послуг.

Також у заяві наявна відмітка, що 06 травня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку та ПІН-код, а у розділі «Відмітки банку» містяться підписи спеціалістів банку та указано номер виданої картки № НОМЕР_1 (а.с. 24 зворот).

До позову АТ КБ «ПриватБанк» додано Умови та правила надання банківский послуг (а.с. 25-30), які відповідачкою не підписані.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_2 були надані кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2015 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до січня 2019 року (а.с. 23). До відзиву на апеляційну скаргу позивач надав витяг з комп`ютерної бази даних, де у відповідному вкладенні наявне фото ОСОБА_2 з другою перевипущеною кредитною карткою (а.с. 128).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 позов визнала частково, зокрема, тільки заборгованість за тілом кредиту у сумі 1700 грн (а.с. 53) та до банку із заявою про закриття карткового рахунку не зверталася.

З наданої банком виписки по основній та додатково перевипущеній картках на ім`я ОСОБА_1 убачається, що останньою проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення кредитної заборгованості (а.с. 11-21), що свідчить про підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними. Розрахунком заборгованості, наданим АТ КБ «ПриватБанк», підтверджується несвоєчасне погашення кредиту відповідачкою і наявність заборгованості за тілом кредиту, яка за розрахунком банку становить 2 502,85 грн.

Ураховуючи доведеність факту існування між сторонами грошового зобов`язання, яке має виконуватись належним чином обома сторонами, ОСОБА_1 повинна сплатити позивачу заборгованість за тілом кредиту у сумі 2502,85 грн, про що правильно зазначив районний суд у своєму рішенні.

Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими відсотками і неустойкою (штрафом, пенею), суд ураховує наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками, пеню та штрафи (фіксовану частину і процентну складову).

Зі змісту заяви від 25 квітня 2006 року, підписаної сторонами, вбачається, що сторонами було погоджено базову процентну ставку у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році, при цьому у ній відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафу).

Більш того, додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а тому не можуть розцінюватися як частина договору, укладеного між сторонами 25 квітня 2006 року шляхом підписання заяви. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечувала укладення договору на умовах, що передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, а також про її обізнаність з такими умовами та правилами.

Таким чином, у справі встановлено, що, укладаючи договір від 25 квітня 2006 року шляхом підписання заяви сторони письмово погодили базовий розмір процентної ставки за користування коштами банку, який складав 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками банк у позові зазначав, що заборгованість становить 93 685,24 грн, яка розрахована за період з 06 травня 2006 року по 31 березня 2020 року. Проте указані позовні вимоги не можуть бути задоволені у повному обсязі з огляду на те, що відповідно до доданого до позову розрахунку процентна ставка нараховувалась не у визначеному умовами договору розмірі. За наданим позивачем апеляційному суду розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 квітня 2006 року, загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за процентами станом на 31 січня 2019 року, з урахуванням погодженої сторонами у заяві базової процентної ставки у розмірі 3% (36% річних) та строку дії виданої відповідачці кредитної картки (до 31 січня 2019 року), становить 1 763,62 грн (а.с. 116-127).

Ураховуючи вищевикладене та наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 25 квітня 2006 року заборгованість за нарахованими відсотками становить 1 763,62 грн, які і підлягають стягненню на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення нарахованої пені у сумі 2 973,25 грн, оскільки у заяві від 25 квітня 2006 року нарахування пені не передбачено і, відповідно, її розмір не визначений, а додані до позову Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованої пені у сумі 2 973,25 грн підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вимоги банку щодо стягнення штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 4958,07 грн, вірно відхилені судом першої інстанції. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у заяві від 25 квітня 2006 року відсутній обов`язок відповідачки по сплаті штрафів та позивачем не доведено, що саме надані ним Умови та правила надання банківських послуг є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідачка мала на увазі, підписуючи заяву, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов`язань.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 25 квітня 2006 року становить 4 266,47 грн, з яких: 2 502,85 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 763,62 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а визначена судом першої інстанції загальна сума заборгованості за договором та нараховані проценти зміні шляхом зменшення їх сум до стягнення.

Не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про застосування наслідків позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі №6-246цс14, за змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 367 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи районним судом (а.с. 1), просила розглядати справу без її участі (а.с. 53), але, діючи на власний розсуд, відповідних процесуальних дій не вчинила не подала до районного суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2 102,00 грн (а.с. 43). З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 4 266,47 грн (4 266,47 грн від заявлених 104 619,41 грн становить 4,07%), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, зменшивши стягнуту зі ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судових витрат по сплаті судового збору з 1 992,27 грн до 85,55 грн (2 102 грн х 4,07%).

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 3017,42 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2020 року в частині визначеної до стягнення зі ОСОБА_1 загальної суми заборгованості за кредитним договором, вирішених позовних вимог щодо нарахованих відсотків та судових витрат змінити, в частині нарахованої пені скасувати.

Викласти абзаци другий та третій резолютивної частини рішення у такій редакції:

«Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) заборгованість по кредитному договору б/н від 25 квітня 2006 року у розмірі 4 266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) грн 47 коп., із яких: 2 502 (дві тисячі п`ятсот дві) грн 85 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1 763 (одна тисяча сімсот шістдесят три) грн 62 коп. заборгованість за нарахованими відсотками. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 85 (вісімдесят п`ять) грн 55 коп. судових витрат».

Виключити з резолютивної частини рішення абзац четвертий наступного змісту: «Всього стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк 101 153 (сто одна тисяча сто п`ятдесят три) грн. 61 коп.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) на користь держави 3017 (три тисячі сімнадцять) грн 42 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.

Головуюча Судді: