КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2218/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Кирилюк Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київенерго», ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

З метою забезпечення позову, ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ПАТ «Київенерго» вчинити певні дії, а саме вчинити підключення квартири АДРЕСА_1 до мережі електричної енергії та заборонити відповідачам вчиняти певні дії щодо відключення вказаної квартири від мережі електричної енергії до набрання рішенням суду законної сили. Застосувати зустрічне забезпечення шляхом вимоги від ОСОБА_1 , щомісячно сплачувати ПАТ «Київенерго», вартість електроенергії за встановленими тарифом для населення у м. Києві.

В обґрунтування заяви посилався на те, що незважаючи на відкриття судом провадження у цивільній справі щодо неправомірності відключення квартири, в якій позивач мешкає більше 12 років від електропостачання, відповідач й надалі не виконує вимоги законодавства та порушує його права. У порушення вимог законодавства після отримання ухвали про відкриття провадження у справі квартиру в житловому будинку до електропостачання не підключено. Відсутність електричної енергії в житловому приміщенні завдає моральної шкоди та душевних страждань, унеможливлює перебування в таких умовах.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви є необґрунтованим з огляду на викладені обставини, оскільки при винесенні ухвали судом 19 листопада 2020 року не надано жодної правової оцінки існуючим обставинам того, що сім`я на тривалий час опиналася без енергопостачання житла в зимовий час і позивач немає жодної заборгованості перед відповідачем за вже здійснене енергопостачання.

Крім того, поза увагою суду залишилися діючі норми на час розгляду справи у суді, а саме абз. 4 п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 14 березня 2018 року № 3120, а тому відмова в у забезпеченні даного позову є неправомірною.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ніколюк О.Л. в інтересах ОСОБА_2 просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ПАТ «Київенерго» в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, вислухавши пояснення адвоката Самбур М.М. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Ніколюк О.Л. в інтересах ОСОБА_2 , яка просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції виходив з того, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову, вказана ухвала суду призведе до вирішення справи по суті наперед, а оскільки під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів уважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.п. 2, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними заявленим у справі позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся у суд з вимогою про зобов`язання ПАТ «Київенерго» підключити до електропостачання квартиру АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить підключити квартиру АДРЕСА_1 до мережі електричної енергії та заборонити відповідачам вчиняти певні дії щодо відключення вказаної квартири від мережі електричної енергії.

З викладеного вбачається, що вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними з позовними вимогами, тому вжиття таких заходів не допускається, оскільки це суперечить приписам ч.10 ст. 150 ЦПК України.

Забезпечення поданого по справі позову у спосіб, заявлений ОСОБА_1 , є неправомірним. При цьому, колегія суддів враховує й наявні у справі докази про те, що зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання позивача є інше житлове помешкання, а не заявлена квартира (а.с.5,6,10).

Щодо наведених у апеляційній скарзі доводів щодо незастосування районним судом зустрічного забезпечення, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч.3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З урахуванням обставин справи, правові підстави до застосування зустрічного забезпечення відсутні й твердження апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків місцевого суду не впливають.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про відмову у забезпеченні позову є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні заяви, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: