Справа № 647/945/21
№ провадження 2/647/382/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.

при секретарі: Дзежик Л.О., Гоголенко О.В.

за участі:представника позивача - адвоката - Дуброва М.В.,

представника відповідача - адвоката Сафонова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу №647/945/21 за позовом ОСОБА_1 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці, суд -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці, мотивуючи його тим, що з 25.04.2007 року він працює на посаді лікаря-епізоотолога у відділі протиепізотичної роботи, на підставі наказу № 16 від 23.04.2007 року Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини. З 01.01.2018 року займає посаду завідуючого відділу протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень, згідно наказу №17 від 29.12.2017 року та отримував доплату на даній посаді у вигляді 24% посадового окладу як безпосередньо зайнятий на роботах з особливо шкідливими умовами праці. Відповідно до п. 1 та 3 Додатку 2 до Постанови КМУ від 11 грудня 1998 року за № 1960, вказана посада відноситься до посад спеціалістів та інших працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, безпосередньо зайнятих на роботах з особливо шкідливими умовами праці, яким може встановлюватися доплата в розмірі 24 відсотків посадового окладу. На підставі зазначеної постанови, директором районної державної лабораторії було видано наказ № 12 від 30.05.2008 року, відповідно до якого встановлено надбавку до 24 відсотків посадового окладу працівникам, яким підтверджується право пільгового пенсійного забезпечення. Однак, протягом з квітня 2008 року по лютий 2021 року доплата за шкідливі умови праці йому не проводилася, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 86959-82 грн. Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь зазначену суму боргу.

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.05.2021 року представник Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує заявлені позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову внаслідок необґрунтованості, посилаючись на те, що Бериславська районна державна лікарня ветеринарної медицини державною установою ветеринарної медицини, що належить до управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), є такою,що безпосередньо підпорядковується Головному управлінню Держпродспоживслужбив Херсонській області, надалі іменується як підприємство або Бериславська районна державна лікарня ветеринарної медицини. Установчим документом Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини є Положення, затверджене Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Херсонській області №245 від 22.06.2017 р. Позивач працює у Бериславській районній державній лікарні ветеринарної медицини із квітня 2007 р. по теперішній час, обіймаючи різні посади, а саме: з 25.04.2007 р. по 01.07.2007 р. - лікаря-епізоотолога; з 02.07.2007 року по 31.12.2017 р. - провідного лікаря- епізоотолога ветеринарної медицини; з 01.01.2018 р. по 30.06.2018 р. - завідуючого відділом протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень; з 01.07.2018 р. по теперішній час - завідуючого відділу протиепізоотичної роботи, профілактики, лікування незаразних хвороб тварин, контролю за показниками безпечності та якості об`єктів санітарних заходів. Нарахування та сплата на користь позивача доплат до його посадового окладу в розмірі 24% за зайнятість на роботах із особливо шкідливими умовами праці впродовж періоду з квітня 2008 р. по теперішній час - не проводилось внаслідок відсутності правових підстав проведення таких виплат. Звертаючись до суду із позовними вимогами щодо стягнення належної заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовам праці в розмірі 24%, позивач виходить з переліку посад, що міститься у п. 3 Додатку №2 до Постанови КМУ «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ, організацій державної ветеринарної медицини» №1960 від 11.12.1998 р. Проте, позивач здійснює вільне та методологічно-невірне тлумачення перелічених положень чинного законодавства. Позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати у виді доплат в розмірі 24% посадового окладу, в зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження виконання позивачем робіт із особливо шкідливими умовами праці та контактуванням при цьому із мікроорганізмами ІІІ-ІV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів - є необґрунтованими.

17.06.2021 року в судовому засідання представник позивача адвокат Дубров М.В. подав до суду відповідь на відзив (а.с. 109-110). В своїй відповіді на відзив представник позивача адвокат Дубров М.В. зазначив, що відповідач з метою неодмінного ухилення від сплати заборгованості належної заробітної плати ОСОБА_2 , маніпулюючи діючими підзаконними, нормативно-правовими актами та галузевими нормативними листами не в змозі спростувати положення прямої дії, викладені в статті 100 КЗпП України. У відзиві представника відповідача зазначені причини та підстави які протирічать одна одній. Просить задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

23.06.2021 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь за позовом про стягнення заробітної плати у виді доплат за роботу із особливо шкідливими умовами праці (а.с. 120-122).

Позивач та його представник адвокат Дубров М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити, стягнути з Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь належної заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці на загальну суму 86 959, 82 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відповіді на позов.

Вислухавши пояснення учасників цивільної справи, які з`явились, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15, частинами першою, другою статті 16 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 1982 році вступив до Одеського сільськогосподарського інституту і в 1987 році закінчив повний курс названого інституту за спеціальністю - Ветеринарія, що підтверджується Дипломом НОМЕР_1 виданого 01.07.1987 року (а.с. 4).

З 25.04.2007 року позивач працює на посаді лікаря-епізоотолога у відділі протиепізотичної роботи, на підставі наказу № 16 від 23.04.2007 року Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини. З 01.01.2018 року займає посаду завідуючого відділу протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень, згідно наказу №17 від 29.12.2017 року (а.с. 5-7, 80-82,95).

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

У відповідності до абз. 3 п. 1 постанови КМУ від 11 грудня 1998 року № 1960 Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року № 1960 «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини» встановлено, що працівникам підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини: безпосередньо зайнятим на роботах із шкідливими умовами праці і на роботах з особливо шкідливими умовами праці провадяться доплати в розмірі відповідно до 12 і до 24 відсотків посадового окладу за переліком посад з додатками 1 і 2 та у відповідності до абз. 3 п. 1 постанови КМУ №1960 працівники підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, які займають посади, визначені зазначеними додатками, вважаються постійно зайнятими на роботах із шкідливими (особливо шкідливими) умовами праці незалежно від фактичного часу роботи в таких умовах.

Пунктом ІІІ Додатку 2 «Перелік посад спеціалістів (у тому числі керівників) та інших працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, безпосередньо зайнятих на роботах із шкідливими умовами праці, яким може встановлюватися доплата у розмірі до 24 відсотків посадового окладу» до Постанови №1960 визначений перелік «Працівників, які безпосередньо зайняті на роботах з особливо шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III - IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів».

Серед працівників зазначені: Завідувачі відділів: протиепізоотичного, епізоотологічного та інші.

Отже, єдиною умовою для виплати доплати в розмірі 24 % посадового окладу є віднесення займаної посади до категорії посад з особливо шкідливими умовами праці, визначених додатками 1 і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року № 1960 «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини» з урахуванням безпосередньої зайнятості на роботах із шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III - IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів.

Судом встановлено, що позивач обіймав посаду лікаря-епізоотолога у відділі протиепізотичної роботи, на підставі наказу № 16 від 23.04.2007 року Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини та з 01.01.2018 року займав посаду завідуючого відділу протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень, яка входить до вищезазначеного переліку.

Відповідно до статті 100 КЗпПУ працівникам, які працюють на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, встановлюється підвищена оплата праці, що регулюється Порядком, затвердженим постановою Державного Комітету СРСР праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 03.10.1986 № 387/22-78 «Про затвердження Типового положення про оцінку умов праці на робочих місцях і порядку застосування галузевих переліків робіт, за якими можуть установлюватися доплати робітникам за умови праці». Доплату працівникам встановлюють у відсотках до посадового окладу (тарифної ставки) за результатами атестації. До прийняття відповідних актів законодавства України тимчасово на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-ХІІ.

З доповідної записки ОСОБА_1 на ім`я начальника Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 28.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 просив виплатити йому до посадового окладу доплату в розмірі до 24 відсотків за особливо шкідливі умови праці згідно постанови Кабінету міністрів, додаток №2, розділ ІІІ, що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 8-9).

Бериславська районна державна лікарня ветеринарної медицини на лист ОСОБА_1 від 28.01.2021 року надала відповідь наступного змісту: «Що доплата за шкідливі умови праці встановлюється відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину», відповідно до ст. 100 КЗпПУ працівниками, які працюють на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, відповідно до постанови КМУ від 11.12.1998 року №1960 зі змінами. Доплата за шкідливі умови праці ОСОБА_1 не нараховувалась, штатним розписом не передбачена та кошти з Державного бюджету на дану виплату не виділялись», що підтверджується відповіддю №15-01-11/30 від 24.02.2021 року (а.с. 11).

Позивачем надано розрахунок ціни позову по заборгованості заробітної плати за шкідливі умови із розрахунку 24% окладу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2008 по лютий 2021 року включно помісячно. Загальна сума боргу за весь період складає 86 959, 82 грн., що підтверджується розрахунком від 12.04.2021 року (а.с. 44-45).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на те, що у 2007 році та фактично по березень 2008 року йому нараховувалась та виплачувалася доплата за шкідливість, про що надав розрахункові листи з січня 2008 року по грудень 2020 року (а.с. 13-42). Суд констатує, що розрахункові листи не є доказами на підтвердження доплати до посадового окладу за роботу з особливо шкідливими умовам праці.

З посадових інструкцій: Провідного лікаря ветеринарної медицини-епізоотолога Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини та завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень зазначені завдання, про що був ознайомлений ОСОБА_1 (а.с. 111-113, 114-115).

Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 97 КЗпП України, частиною першою статті 15 Закону № 108/95-ВР форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Статтею 10 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно із статтею 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Європейський Суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (рішення у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, від 08 листопада 2005 року). Розмір доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств зазначений у Переліку до Колективного договору, що підтверджується витягами з колективного договору (а.с. 124-155).

Колективний договір між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2008-1011 рр155., 2011-2014 р.р.2020-2023 р.р. не передбачено доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів за роботу в важких, шкідливих та особливо важких і особливо шкідливих умовах праці, така доплата передбачена у колективному договорі за 2014-2017 р.р. та 2017-2020 р.р. ( а.с.125-155).

З штатного розпису Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини (а.с. 156-192), за період починаючи з 1 січня 2008 року по 2021 рік вбачається, що керівнику та працівникам протиепізоотичного відділу не здійснювалось нарахування та виплата доплат до посадових окладів, пов`язаних із шкідливими або особливо шкідливими умовами праці.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що був безпосередньо зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III - IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів саме у період з квітня 2008 року по лютий 2021 року та у період з квітня 2008 року по лютий 2021 року та у зв`язку з цим мав би право на отримання надбавки.

Відповідно до абз.8 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець організує проведення організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів.

Абзацом 6 п.6 Постанови КМУ №442 від 01.08.1992 року( в редакції Постанови КМУ №741 від 05.10.2016 р. ) атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці.

Крім того, прерогатива щодо визначення таких посад і їх включення до відповідного переліку належить саме керівникові закладу з обов`язковим погодженням цього питання з профспілковим комітетом. Дотримання такого порядку у ході судового розгляду справи повністю не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Завідувачем протиепізоотичного відділу Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини призначено Лупандіну С.М. з 18.06.2012 року з оплатою праці згідно штатного розпису, що підтверджується Наказом №06-К від 18.06.2012 року (а.с. 107).

Суду не надано доказів того, що директором Бериславської районної державної лабораторії ветеринарної медицини наказом було затверджено перелік робочих місць, професій та посад працівникам, робочі місця яких віднесено до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами.

Відповідно до п.2.18 Плану контрольно-ревізійної роботи Голов КРУ та ІУ квартал 2008 року та на підставі направлення від 20.10.2008 року №66 начальником контрольно-ревізійного відділу в Бериславському районі Стешенко І.П. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності у Бериславській районній державній лікарні ветеринарної медицини за період з 01.01.2006 року по 01.10.2008 року. Ревізію проведено з 20.10.2008 року по 26.11.2008 року у відповідності до питань затвердженої програми ревізії та робочого плану з відома в.о. начальника Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини Савченко А.П. Ревізією встановлено, районною лікарнею, керуючись вимогам п.1 постанови КМУ від 11.12.1998 року №1960 «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини» працівникам лікарні проводяться доплати в розмірі відповідно до 12 і 24 відсотків посадового окладу за шкідливі умови праці та проводилась видача продуктів спеціального харчування (молоко). При цьому, в порушення вимог п. 4 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 року №442, атестація робочих місць на яких технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому не проведена. Крім того, в преамбулі постанови КМУ від 01.08.1992 року №442 «Про затвердження Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці» (пункти 2,3) вказано, що атестація робочих місць є обов`язковою для всіх підприємств і організацій для проведення виплати пільг і компенсацій, передбачених чинним законодавством, що підтверджується актом №42-30/25 від 03.12.2008 року (а.с. 97-101).

Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці розглянувши лист Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини повідомив, що посади завідувача відділу протиепізоотичної роботи та завідувача відділу незаразних хвороб тварин, контролю живих тварин та харчових продуктів в обласних, районних, міських підприємствах (лікарнях) ветеринарної медицини відсутні серед переліків посад зазначених у постанові Кабінету міністрів України від 11.12.1998 №1960, що підтверджується листом (а.с. 102-103).

Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці розглянувши лист Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області повідомив про те, що конкретний розмір доплат установлюють за результатами атестації робочих місць за умовами праці і оцінки умов праці відповідно до Типового положення про оцінку умов праці на робочих місцях і порядок застосування галузевих переліків робіт, на яких можуть встановлюватися доплати робітникам за умовами праці, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 03.10.1986 №387/22-78, що підтверджується листом (а.с. 104-106).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, процесуальний закон, хоча і зобов`язує суд сприяти у реалізації прав учасником справи (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України), зокрема, витребувати ті чи інші докази, але водночас містить умови для реалізації таких прав стороною з метою збереження об`єктивності і неупередженості судом при розгляді справи.

Проте, у порушення вказаних вище вимог процесуального закону, позивач та його представник у встановлений законом строк не повідомили суд про неможливість подати докази на підтвердження цих обставин з наданням суду відповідних доказів та з відповідним клопотанням про їх витребування у порядку, визначеному ст. 84 ЦПК України, до суду першої інстанції не звертались. Не повідомляли суд, також і про самостійно вжиті ним заходи для отримання доказів, зокрема, про докази вжиття таких заходів або причини неможливості самостійного отримати ці докази.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів не скористався.

Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, судом встановлено відсутність належних та допустимих доказів того, що у спірний період позивач виконував певний вид робіт, на яких згідно з атестацією робочого місця визнано важкі та шкідливі умови праці та передбачена надбавка в розмірі 24% у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовам праці до посадового окладу, а тому судом не встановлена наявність у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати останньому компенсаційних виплат за працю в шкідливих умовах у період зазначений позивачем.

На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст.ст. 12,13,77,81,89, 259,263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду або через Бериславський районний суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст рішення складено 12.11.2021 року.

Суддя В. С. Миргород