Справа № 729/719/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

Судді Демченко Л.М.,

за участю секретарки Жиглій М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Завгородньої Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення суми середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом від 03.05.2017 №21-К він був звільнений з посади заступника директора ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємсто» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 81 285, 74 грн. При звільненні з ним не був проведений розрахунок по виплаті заробітної плати. У березні 2020 він звернувся до суду з позовом до підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області його позов задоволено. Вказане рішення суду фактично виконане 24.05.2021 та проведено остаточний розрахунок. Враховуючи період затримки виплати заробітної плати при звільненні, а також завдану при цьому моральну шкоду, він вважає, що у відповідності до ст. ст. 116-117 КЗпП України, відповідач зобов`язаний йому сплатити компенсацію за затримку розрахунку (середній заробіток за час затримки розрахунку) за період з 04.05.2017 по 24.05.2021 в сумі 348 652, 50 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представниця відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову. При цьому пояснила, що ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» є державним підприємством, а тому ще на час звільнення ОСОБА_1 були наявні проблеми із строками виплати заробітної плати, про що він не міг не знати, так як займав посаду заступника директора. У зв`язку з чим з останнім був укладений договір про реструктуризацію заборгованості, згідно якого позивачу щомісячно виплачувалась заборгованість із заробітної плати. Зазначила, що обґрунтування заперечень проти позову повністю викладені у відзиві.

В наданому відзиві на позов відповідачем зазначено, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12.01.2021 на користь ОСОБА_1 стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 81285, 74 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 23101, 23 грн. Вказане рішення суду виконане в повному обсязі. Позивач просить стягнути середній заробіток, який більш ніж в три рази перевищує виплачену заборгованість із заробітної плати, що є очевидно неспівмірним із виплаченим розміром заборгованості із заробітної плати, а тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

У відповіді на відзив позивач, посилаючись на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України, вказує на хибність посилань відповідача на неспівмірність заявленої ним суми заборгованості, оскільки відповідач протягом тривалого часу порушує його права, визначені Конституцією та Законами України. Його вимоги щодо розміру належних йому сум при звільненні задоволені в повному обсязі, а тому підстав для зменшення розміру заборгованості немає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представниці відповідача, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що з 04.06.1974 ОСОБА_1 працював в ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-15).

Як видно з наказу №21-К від 03 травня 2017 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади першого заступника директора Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» відповідно до ст. 38 КЗпП України, за його власним бажанням (а.с.9).

У зв`язку з тим, що при звільненні з ним не був проведений розрахунок по виплаті заробітної плати, у березні 2020 року він звернувся до суду із позовом.

Згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2021 року, його позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» невиплачену заробітну плату в сумі 81285, 74 грн. та 23101, 23 грн. компенсації згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яка розрахована шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (а.с.17-22).

На виконання вищезазначеного рішення 10 березня 2021 року виданий виконавчий лист №729/231/20, який ОСОБА_1 був направлений до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Як вбачається із постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 24 травня 2021 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №729/231/20 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі (а.с.23).

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначено вище, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Як встановлено судом, розмір невиплаченої при звільненні заробітної плати остаточно становив 81 285, 74 грн. Також за рішенням суду на користь ОСОБА_1 було стягнуто 23101, 23 грн. компенсації втрати частини заробітної плати (індексацію), яка розрахована шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць на індекс інфляції.

Відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем 24 травня 2021 року, а рішення суду було винесено 12 січня 2021 року. З урахуванням цього, суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за триваюче правопорушення передбачене статтею 117 КЗпП України.

З розрахунку, наданого позивачем, правильність якого відповідачем не оспорювалась, видно, що заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (за січень та лютий 2017 року) становила 7557, 00 грн. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становить 343, 50 грн., розмір якої визначений шляхом ділення середньої заробітної плати за два місяці перед звільненням на кількість відпрацьованих днів за цей період (7557,00?22= 343,50 грн.).

Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 04.05.2017 по 24.05.2021 (1015 робочих днів) становить 348 652, 50 грн. (1015 робочих днів Х 343,50 грн.).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що визначена позивачем сума майже у три рази перевищує розмір заборгованості з невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати та компенсації (104 386, 97 грн.), що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не допускав зволікання при виконанні рішення суду від 12 січня 2021 року, так як виконавчий лист ОСОБА_1 був виданий 10.03.2021, а 24.05.2021 виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закрите у зв`язку з фактичною сплатою грошових сум, визначених у судовому рішенні.

Також відповідач не заперечував те, що «Українське державне аерогеодезичне підприємство» є державним підприємством, а також факт його обізнаності щодо відсутності на підприємстві коштів, необхідних для виплати заробітної плати працівникам, в тому числі і заборгованості перед ним, у зв`язку з чим між сторонами був укладений договір про реструктуризацію, коли він перебував на посаді заступника директора.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач знав про наявну заборгованість зі сплати заробітної плати та про його право на звернення до суду, однак останній протягом тривалого часу зволікав та не звертався до суду, пояснюючи це намаганням вирішити спір в позасудовому порядку. При цьому, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували вказане.

Згідно правової позиції, викладеної в постановаі Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Таким чином, посилання позивача на те, що у зв`язку із повним задоволенням його вимог згідно рішення суду від 12.01.2021, розмір заборгованості за час затримки розрахунку після звільнення не може підлягати зменшенню не заслуговує на увагу.

Крім того слід врахувати, що відповідач є державним підприємством і, як зазначила його представниця, що не було спростовано позивачем, доходи підприємства залежать від замовлень на виконання певних робіт.

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у березні 2020 року, тобто майже через три роки після звільнення з роботи, яке мало місце 03 травня 2017року.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 25 000,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 51,76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. судового збору.

Найменування сторін: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ); відповідач - Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (03150, вул. Велика Васильківська, 69, м. Київ, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2021 року.

Суддя Л.М.Демченко