Справа № 953/4828/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого-судді Бородіної Н.М.
при секретарі Кострової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу, -
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити оскільки законом не передбачена солідарна відповідальність страхувальника та водія забезпеченого транспортного засобу.
Відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити оскільки залучення у даній справі двох відповідачів не відповідає вимогам закону.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши надані докази приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2018року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 122-4, ст..124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент вказаного ДТП цивльно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ д.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа- Гарант», що підтверджується полісом № АМ/381582, страхувальник ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ власником автомобілью Toyota д.н. НОМЕР_2 є ТОВ «АГРО-ЮА».
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобілью Toyota д.н. НОМЕР_2 була затрахована у ПрАТ СК « Арсенал Страхування», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту №382/18-Тз/х/01 від 18.04.2018року.
Згідно страхового акту №006.01346818-1 за договором страхування №382/18-Тз/х/01 від 18.04.2018року сума страхового відшкодування складає 179506,29 грн.
Власник постраждалого автомобілю ТОВ "Агро-ЮА" звернувся за виплатою страхового відшкодування та ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було сплачено ТОВ «Агро-ЮА» страхове відшкодування в сумі 179506,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9739294 від 15.11.2018року.
Після чого ПрАТ СК «Арсенал страхування» звернувся до ДТВ СК «Альфагарнт» з вимогою про плату виплаченого страхового відшкодування в розмірі 179506, 29 грн. оскільки цивільно-правова відповідальність водія ГАЗ д.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант».
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно п п.п. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
З наданої постанови суду від 29.11.2018року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП вбачається, що після скоєння ДТП ОСОБА_1 самовільно залишив місце ДТП, до якої він був причетне, в наслідок чого останнього також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 122-4 КУпАП.
Тобто факт залишення місця ДТП водієм забезпеченого транспортного засобу є доведеним у постанові від 29.11.2018року та доказуванню не підлягає.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3815182 солідарний обов`язок відповідачів не встановлений.
Також, пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону не передбачена солідарна відповідальність страхувальника та водія, причетного до ДТП, а чітко передбачено що регресна вимога пред`являється або до страхувальника, або до водія, який причетний до ДТП.
Виходячи із загальних норм ст. ст. 1166, 1187, 1190 ЦК, підстави для цивільної відповідальності відповідача ОСОБА_2 перед ТДВ СК «Альфа-Гарант» лише через те, що він є страховиком транспортного засобу ГАЗ д.н. НОМЕР_1 , відсутні.
За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП.
Так, відповідач ОСОБА_1 скоїв ДТП та самовільно залишив місце пригоди, в наслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 122-4, ст..124 КУпАП, тому у позивача після здійснення страхової виплати на користь третіх осіб виникло право на пред`явлення вимоги до винуватця ДТП про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.
Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані наступні документи: витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019року між ТДВ « Альфа-Гарант» та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», ордер про надання правової допомоги, акт приймання передачі наданої правничої допомоги від 10.03.2020року, детальний розрахунок та опис робіт за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019року,, згідно якого сума витрат на надання правової допомоги по дані й справі склала 5000 грн., також надано платіжне доручення від 04.09.2019року № 9405 про сплату позивачем АБ «Грідін і Партнери» коштів за надання правничої допомоги.
Враховуючи, надані документи, суд вважає доведеною суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверення до суду з даним позом було сплачено судовий збір в сумі 2101 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7038 від 04.03.2020року.
Таким чином, підлягає стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в загальній сумі 7102 грн.
Керуючись ст. ст.12,13,81,141,263-265,268,280-282 ЦПК України, суд, -
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Повний текст рішення виготовлений 16.01.2021 року.

Суддя Бородіна Н.М.