Суд
Ухвала

Іменем України

15 січня 2021 року

м. Київ

справа № 596/63/17

провадження № 61-110ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2015 року він став жертвою злочинної організації шахраїв. Того ж дня він звернувся до Гусятинського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України із заявою про злочин, вказавши прізвища злочинців, номера їх телефонів, банк і банківські карткові рахунки, які використовують злочинці. Вважає, що у правоохоронних органів були всі можливості затримати злочинців, проте вони цього не виконали. Лише 14 серпня 2015 року були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування.

Непрофесійні, на його переконання, дії правоохоронних органів створили йому і його близьким умови, внаслідок яких вони перебувають у небезпеці від можливих насильницьких дій з боку злочинців. Він знаходиться у постійному стресі, втратив сон і спокій, внаслідок чого загострилися його хронічні хвороби, які потребують значних витрат на лікування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд на підставі статей 55, 56 Конституції України стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану йому бездіяльністю відповідачів, а саме Дрогобицьким відділом поліції Національної поліції України в Львівській області у розмірі 200 000 грн, Дрогобицькою місцевою прокуратурою Львівської області у розмірі 200 000 грн, прокуратурою Львівської області у розмірі 400 000 грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2019 року рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами. Підставою для перегляду рішення ОСОБА_1 вказав істотні для справи обставини, які викладені в листі-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року № 04/13-108-19 і не були відомі заявнику та не встановлені судом на час розгляду справи. Зокрема, у даному листі вказано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000234 від 14 серпня 2015 року впродовж тривалого часу здійснюється незадовільно, органом досудового розслідування не забезпечено проведення всіх необхідних слідчих дій та не вжито достатніх заходів для встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення, не здобуто належної доказової бази для оголошення підозри винній особі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами у даній справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено, що обставини, на які він посилається як на підставу перегляду рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року у даній справі є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і такими, які можуть істотно вплинути на вирішення справи.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обставини щодо бездіяльності відповідачів у кримінальному провадженні № 0000234 від 14 серпня 2015 року не є нововиявленими. Новим є лише доказ - лист-відповідь Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року № 04/13-108-19, який підтверджує бездіяльність. Окрім цього, із змісту листа-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року не вбачається, у який саме період часу мала місце бездіяльність - до ухвалення судового рішення від 30 червня 2017 року, чи після цього.

Також, суд апеляційної інстанції врахував, що підставами для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди було не тільки не доведення ним факту незаконної бездіяльності відповідачів, але також і ненадання ним належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. А тому відсутні підстави вважати, що наведені ОСОБА_1 обставини щодо бездіяльності відповідачів, які він вважає нововиявленими, могли вплинути на висновки суду таким чином, що зміст судового рішення був би іншим.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування.

31 грудня 2020 року ОСОБА_1 електронною поштою звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належну оцінку обставинам справи та не взято до уваги обставини на які заявник посилався у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Надані заявником лист-відповідь Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року та постанова слідчого ДБР у м. Львові є нововиявленими обставинами, оскільки стосуються тих самих обставин, що були предметом і підставою первинного позову. Крім того, заявник вказує, що дана справа розглядалась в апеляційному суді упередженим складом колегії суддів.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судами встановлено, що з листа-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року № 04/13-108-19 за підписом керівника Ю. Малахівського, адресований ОСОБА_1 на його звернення від 02 грудня 2019 року вбачається, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 0000234 від 14 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, встановлено, що досудове розслідування у ньому здійснюється незадовільно, органом досудового розслідування впродовж тривалого часу не забезпечено проведення всіх необхідних слідчих дій та не вжито достатніх заходів для встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення з метою прийняття законного процесуального рішення, не здобуто належної доказової бази для оголошення підозри винній особи. На даний час в кримінальному провадженні змінено слідчого та в порядку пункту 4 частини другої статті 36 КПК України додатково дано письмові вказівки.

Заявник також посилається на те, що Другим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління, Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000205 від 04 лютого 2020 року за частиною першою статті 367 КК України.

Також, постановою від 03 квітня 2020 року винесеною слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління, Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові Янчак Ю. І. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000205 від 04 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими та відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України доводи заявника не можуть бути підставою для скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що відсутні підстави вважати, що обставини які ОСОБА_1 вказує як нововиявлені обставини щодо бездіяльності відповідачів, могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення.

Суди попередніх інстанцій вказали мотиви відхилення аргументів заявника, та при вивченні доводів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що дана справа розглядалась в апеляційному суді упередженим складом колегії суддів є безпідставними, оскільки ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Хоми М. В., Сташківа Б. І., Щавурської Н. Б. від участі в розгляді даної справи відмовлено та зазначена ухвала не є предметом перегляду в касаційному порядку.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький