КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/419/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації

про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

ВСТАНОВИВ:
30.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, в якій просить суд встановити факт приймання ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистої участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а саме: з 05 вересня 1986 року по 04 жовтня 1986 року в місті Чорнобиль, що відноситься до зони відчуження.
В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на те, що з 27 травня 1986 року по 16 травня 1988 року він перебував у рядах Збройних Сил, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 .
Заявник зазначає, що у 1986 році він був зарахований до військової частини НОМЕР_2 , однак внаслідок подій на Чорнобильської АЕС 25 квітня 1986 року та їх наслідків, він був відряджений до військової частини НОМЕР_3 та з 05 вересня 1986 року по 04 жовтня 1986 року брав участь по усуненню наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

У 2021 році, як стверджує заявник, він звернувся із заявою про визначення його особою, що брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, однак отримав відмову від Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної держадміністрації, у зв`язку з відсутністю архівних документів.

Вважаючи, що Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної держадміністрації формально підійшов до вирішення його питання та помилково не вчинив передбачених законодавством дій, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С.від 01.10.2021 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 16.11.2021 року заявник ОСОБА_1 не з`явився, однак 16.11.2021 року надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заяву про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 16.11.2021 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 27 травня 1986 року по 16 травня 1988 року перебував у рядах Збройних Сил, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 16 травня 1986 року.
У 1986 році ОСОБА_1 був зарахований до військової частини НОМЕР_2 , однак внаслідок подій на Чорнобильської АЕС 25 квітня 1986 року та їх наслідків, він був відряджений до військової частини НОМЕР_3 та з 05 вересня 1986 року по 04 жовтня 1986 року брав участь по усуненню наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, що підтверджується копією виписки з наказу командира військової частини НОМЕР_3 .

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся із заявою про визначення його особою, що брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації повідомив ОСОБА_1 про відмову у визнанні його особою, що брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки за даними, які міститься в архівних довідках, отриманих на запити Департаменту соціальної та сімейної політики облдержадміністрації від архівної служби Національної армії Міністерства оборони республіки Молдова (від 14.01.2021 №49/24) та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (від 17.03.2021№ 179/1/2308, від 14.03.2021 №179/303/94) документивійськової частини НОМЕР_3 на зберігання до архівів не надходили. Крім того, в архівній довідці отриманій від архівної служби Національної армії Міністерства оборони республіки Молдова не міститься жодної інформації про відрядження його у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 до інших військових частин.
Судом встановлено, що дійсно згідно відповіді архівної служби Національної армії Міністерства оборони республіки Молдова та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України документивійськової частини НОМЕР_3 на зберігання до архівів не надходили.

Крім того, в архівній довідці архівної служби Національної армії Міністерства оборони республіки Молдова не міститься жодної інформації про відрядження ОСОБА_1 у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 до інших військових частин.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни.

Вищезгаданими законами, так саме як і іншими законодавчими та нормативно-правовими актами України, будь-яких інших уточнень, конкретизації або встановлення обмежень не здійснювалось. Тобто, відповідно до їх змісту, для отримання зазначеного статусу необхідно дотримання таких умов: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; підтвердження факту участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № э1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони в 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Крім того, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи.

Підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З матеріалів справи вбачається, що іншим шляхом встановити вказаний факт заявник не може.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймав особисту участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а саме: з 05 вересня 1986 року по 04 жовтня 1986 року в місті Чорнобиль, що відноситься до зони відчуження.
Керуючись ч.2 ст. 315, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 318, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС- задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , приймав особисту участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, у період з 05 вересня 1986 року по 04 жовтня 1986 року в місті Чорнобиль, що відноситься до зони відчуження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.