Ухвала

16 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 129/2399/19

провадження № 61-17701ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними нотаріальних дій державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року визнано, що заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів Панасюк О. С.,

Ковальчук О. В. та Войтко Ю. Б. є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства, та є зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Панасюка О. С.,

Ковальчука О. В. та Войтка Ю. Б. залишено без розгляду та повернуто заявниці.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2 270 грн та стягнуто з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Заявником подано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року з посиланням на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду було отримано у вересні 2021 року та написання касаційної скарги зайняло тривалий час через отримання постанови апеляційного суду по суті спору та необхідності написання двох касаційних скарг.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження

Касаційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права апеляційним судом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у заяві про відвід, серед іншого, було зазначено, що «склад суду покриває це правопорушення та здійснює бездіяльність по відношенню до кола знайомих ОСОБА_3 , покриває шахрайство особи ОСОБА_2 , котрої з корисливих мотивів і цим складом суду дозволяється шахрайство замість сплати державі збору за подання апеляційної скарги»; «І тут річ не про прийняті процесуальні рішення, а навпаки про бездіяльність та про перевищення своїх державних повноважень і факт приховування суддями кримінального правопорушення особи ОСОБА_2 згідно статті 384 КК України. Введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.»; «Але, напевно, вважає може пройде і цей обман і те, що ніби відмова не безумовна та не беззастережна, тим більш у колі знайомства з суддею, чому б і ні?»; «…вище викладені обставини не про прийняті процесуальні рішення, а про перевищення своїх повноважень та факти приховування кримінального правопорушення та невиконання судом своїх обов`язків, а то дуже гарно покривати процесуальні рішення та не бачити кримінальні дії кола знайомих та не виконувати свої обов`язки відповідно до ЦПК України! Що знайомі вже дали чи ще дадуть копієчку для рішень на свою користь та за приховування злочинів? І що це справедливий, безсторонній та об`єктивний і неупереджений суд?».

В заяві про відвід містилося посилання на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (стаття 56. Права та обов`язки судді; стаття 57. Присяга судді; стаття 106. Підстави дисциплінарної відповідальності судді).

Відповідно до пунктів 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства, та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Згідно з частиною третьою та четвертою статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Апеляційний дійшов вірного висновку, що саме з метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постановах від 13 березня 2019 року у справі

№ 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19,

від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвала щодо неприйнятності у справі «Duringer and Grunge v. France» від 04 лютого

2003 року).

Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Отже, звернення ОСОБА_1 з заявою про відвід, у якій неодноразово використані принизливі, глумливі та образливі висловлювання щодо суддів та судової системи загалом є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист її прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права при застосуванні наслідків зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить,

що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права (статті 43, 44, 143 ЦПК України) є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 02 вересня 2021 року (яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд

справи) - необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними нотаріальних дій державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович