Справа № 296/9730/21
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2021 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Драч Ю.І., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна про визнання договору дарування недійсним; застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора; визнання права власності.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зазначив, що за змістом позовної заяви, позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 19.12.19 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Такі вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 існували грошові зобов`язання, за якими остання мала повернути ОСОБА_1 позику у розмірі 25000 доларів США до 01.11.19 року, а у разі невиконання грошового зобов`язання переписати на позивача вказану вище квартиру.

Позивач вказує, що таких зобов`язань позичальник не виконала і задля неможливості примусового стягнення боргу, позбавилась належного їй єдиного майна: квартири АДРЕСА_1 . Позбавлення права власності відбулось шляхом формального відчуження спірного майна на свою доньку ОСОБА_3 , шляхом укладення оспорюваного договору дарування, який в позові трактується як фраудаторний. Відповідачі неодноразово запевняли ОСОБА_1 у відчуженні на його користь спірної квартири, в рахунок погашення боргу, навіть посвідчивши довіреність на право розпорядження майном від імені сьогоднішнього власника ОСОБА_3 . Натомість, в подальшому така довіреність була скасована, а відповідачі пригрозили розпорядитись спірним майном на власний розсуд і позбавити можливості ОСОБА_1 реально захистити свої права як кредитора за договором позики.

Відповідно до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини першої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема у спосіб накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9 надані наступні роз`яснення щодо застосування інституту забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на спірну квартиру та вказує, що у випадку невжиття такого заходу може бути утрудненим подальше виконання рішення суду у справі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що заявником доведено наявність обставини, які б могли свідчити про реальну, а не можливу загрозу вчинення дій, спрямованих на реалізацію майна, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направляється судом Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, місцезнаходження за адресою: м. Житомир, вул. Лятошинського, 15б (вжиття відповідних заходів).

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю. І. Драч