РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18 січня 2021 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача ОСОБА_1

(Справа № 285/3863/20, провадження у справі № 2/0285/119/21)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року до суду звернулась ОСОБА_2 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є власником вищезазначеного будинку на підставі договору дарування. В будинку зареєстровані відповідачі, які в ньому не проживають. Після придбання будинку було виявлено, що в ньому зареєстровані відповідачі. Відповідачі не є членами його сім`ї, в будинку не проживають але продовжують бути зареєстровані в ньому, добровільно знятися з реєстрації не бажають, що в свою чергу тягне за собою порушення права позивача на розпорядження майном.

Законний представник позивача керуючись ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та посилаючись на те, що оскільки відповідачі не є членом сім`ї позивача, в будинку не проживають, добровільно знятися з реєстрації не бажають, будь-якого інтересу до будинку протягом тривалого часу не проявляють, просить суд позов задовольнити.

Представник позивачки позовні вимоги в судовому засіданні підтримала та просила їх задовольнити. Також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідачів заяви чи клопотання щодо розгляду справи.

З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належить неповнолітньому ОСОБА_3 на праві власності, згідно договору дарування від 28 квітня 2020 року /а.с.9-12/.

Встановлено, що відповідачі згідно довідок ЦНАП №1286, 1285 від 25.05.2020 р., зареєстровані в будинку /а.с.13,14/

Також встановлено, що відповідачі з 2016 року по місцю реєстрації не проживають, що підтверджується Актами депутата Новоград_Волинської міської ради від 02.06.2020 року, 17.06.2020 р. та письмовими поясненнями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 /а.с.17,18/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16).

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що відповідачі не є членами сім`ї неповнолітнього ОСОБА_3 , не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будинком з 2016 року не користується, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житлом, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідачі на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) законного представника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а саме по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено - 19 січня 2021 року.

Головуючий