РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликається на те, що в кооперативі «Кристал» по АДРЕСА_1 позивач є власником гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться у двохярусній споруді на її першому ярусі, власником гаража № НОМЕР_2 над ним на другому ярусі є відповідач. Ухвалою Рівненського міського суду від 14.03.2017 року було затверджено мирову угоду між позивачем і відповідачем за якою встановлено та погоджено облаштування підлоги гаража № НОМЕР_2 відповідача гідробензостійкою ізоляцією згідно будівельних норм і правил. Вказує, що відповідач погодившись на умови мирової угоди виконати необхідні будівельні роботи по усунення недоліків щодо подальшого затоплення гаража, а позивач у свою чергу відмовлявся від відшкодування йому матеріальних і моральних збитків. Однак, відповідач свої обов`язки згідно мирової угоди так і не виконала. У зв`язку із незаконними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає, як у сильних душевних стражданнях, так і в погіршенні стану здоров`я позивача. Зазначає, що позивач змушений вже протягом багатьох років перебувати у тривозі за своє майно, живучи під постійною напругою. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задоволити.

Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову. Заперечуючи проти позову сторона відповідача вказала, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не можуть бути задоволенні судом. Подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи таких документів: рішення Рівненського міського суду від 30.03.2021 року, яким з неї вже стягнуто моральну шкоду та копії платіжних доручень про сплату коштів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, суд прийшов до висновку задоволити позов частково, з таких підстав.

Відповідно до ч.3ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться у двохярусній споруді на першому ярусі відповідачки в кооперативі «Кристал» по АДРЕСА_1 .

Власником гаража АДРЕСА_2 , який знаходиться у цій же двохярусній споруді на другому ярусі над гаражем позивача є ОСОБА_2

02 грудня 2015 року позивач звертався до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди заподіяної внаслідок затоплення гаража.

Ухвалою від 14 березня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області затвердив мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якою зокрема ОСОБА_1 , укладенням даної мирової угоди, відмовляється від позовних вимог, що є предметом позову у справі № 569/16238/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду від 30 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну способу виконання мирової угоди та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7279 (сім тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень) грн. матеріальної шкоди від пошкодження майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу гривень) грн. моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася на вищевказане рішення суду, на виконання якого нею сплачено вже моральну шкоду.

З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 569/12430/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну способу виконання мирової угоди та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вбачається, що предметом позову, зокрема є стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого ОСОБА_1 вказав, що через нехтування відповідачем будівельними нормами і правилами будівництва та безвідповідального ставлення до догляду за своєю власністю, дах приміщення другого поверху періодично протікав і природні опади потрапляли у споруду, з причин неналежного облаштування ОСОБА_2 підлоги свого гаража, яке одночасно є і дахом приміщення ОСОБА_1 . Відтак, у зв`язку з незаконними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала, як у сильних душевних стражданнях, так і в погіршенні стану здоров`я відповідача, який є інвалідом ІІ групи.

Між тим, предметом позову, що розглядається судом є також стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого позивач ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов мирової угоди, затвердженої судом ухвалою суду 14.03.2017 року, недобудований автогараж НОМЕР_2 ОСОБА_2 становить пожежновибухову небезпеку для всього комплексу гаражних будівель кооперативу.

Таким чином, суд дослідивши виклад обставин, якими позивач обгрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди у справі № 569/12430/19 та у справі, яка розглядається судом, приходить до переконання, що позивач просить стягнути моральну шкоду з інших обгрунтувань.

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що рішенням Рівненського міського суду від 30 березня 2021 року з нею стягнуто моральну шкоду не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач у справі, яка розглядається судом просить стягнути моральну шкоду з інших обґрунтувань.

Статтею 208 ЦПК України, встановлено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Відповідачем в судовому засіданні не доведено та судом не встановлено, що невиконання ОСОБА_2 свого зобов`язання на умовах затверджених мировою угодою виникло у зв`язку з неможливістю виконати судове рішення не з власної волі, а також те, що нею вживалися заходи щодо належного виконання свого зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. З Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди заподіяної внаслідок затоплення гаража( справа№569/16239/15-ц), і в даній справі судом було затверджено мирову угоду, проте умови затвердженої мирової угоди відповідачем так і не виконані та враховуючи, що позивач будучи людиною немолодого віку змушений вже протягом багатьох років перебувати у тривозі за своє майно, відтак, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, що завдала моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З урахуванням характеру і ступеню моральних страждань, суд, керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, вважає обґрунтованими заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про відшкодування моральної шкоди, у розмірі 1000,00 гривень.

Відмовляючи в частині позовних вимог про направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди, суд виходив з такого.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

За своєю правовою природою мирова угода є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. В іншому випадку мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою: якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про направлення до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в суді.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, у випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

З позову вбачається, що позивач посилається на постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55752620 від 30.05.2019 року, якою виконавче провадження з примусового виконання ухвали Рівненського міського суд № 569/16238/15-ц від 14.03.2017 року про затвердження мирової угоди закінчено, оскільки строк для повторного виконання рішення, боржником мирової угоди не виконано.

Постанова про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржене протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження")

Постанова державного виконавця може бути оскаржена до суду, який видав виконавчий документ, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 55752620 від 30.05.2019 року у порядки та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В Цивільному процесуальному Кодексі України судовому контролю присвячено Розділ 7 "СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ" .

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у післясудовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Таким чином, суд вважає за доцільне роз"яснити позивачу його право на звернення до суду зі скаргою у відповідності до ст. 447 ЦПК України.

З врахуванням викладеного, суд вважає позовну вимогу про направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди неналежним способом захисту свого порушеного права, яким скористався позивач, а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди, за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за тривале невиконання умов мирової угоди 1000, 00 грн. моральної шкоди.

В частині позовних вимог про направлення ухвали про затвердження мирової угоди від 14.03.2017 року у виконавчу службу м. Рівне, для примусового виконання умов мирової угоди відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Кучина Н.Г.