Справа № 575/1016/20
Провадження № 2/575/29/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р. смт. Велика Писарівка

Великописарівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Семенової О.С.,

за участю секретаря

судового засідання Пасюги Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Писарівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21.10.2020 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.1991 на Ѕ частину та договору купівлі-продажу від 15.11.1991 на іншу Ѕ частину. У вказаному жилому будинку зареєстровані: його син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , його колишня дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач по справі ОСОБА_3 є його колишньою невісткою, шлюб між сином та відповідачем розірваний 14.06.2018, зареєстрована в домоволодінні за його згодою, але з березня 2018 року в ньому не проживає. Він не створював відповідачу перешкод у користуванні жилим приміщенням, вона добровільно виїхала з будинку і не користується жилим приміщенням без поважних причин, в утриманні будинку участі не бере, її особисті речі у будинку відсутні. Крім цього, відповідач має іншу сім`ю, з якою проживає в АДРЕСА_2 . Вважає, що цим відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власним житлом. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в його власному житлі та зняти з реєстрації в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності /а.с.10/, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала про втрату права на користування жилим приміщенням.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню

з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого В-Писарівською держнотконторою 15.11.1991, реєстр 980 та договору купівлі-продажу від 15.11.1991, реєстр № 35 належить жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв м, жилою площею 29,0 кв м /а.с.11-25/.

З довідок Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 06.10.2020 за № 02-22/665 та від 29.10.2020 за № 02-17/491 слідує, що відповідно до будинкової книги № 4, особовий рахунок № НОМЕР_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , в якому зареєстровані: його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Невістка з дітьми за вказаною адресою фактично не проживають /а.с.27, 44/.

Відповідач ОСОБА_3 12.08.2011 зареєструвала шлюб з сином позивача ОСОБА_4 /а.с. 36/. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 14.06.2018 їх шлюб розірваний /а.с. 37-38/. З ухвали Великописарівського районного суду Сумської області про відкриття провадження від 24.05.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу слідує, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 26/.

Відповідно до акту від 31.08.2020, складеного комісією, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , 12.06.2011 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично за цією адресою не проживають з 11 березня 2018 року; їх особистих речей не виявлено, місце їх перебування не відоме /а.с.28/.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожен окремо в судовому засіданні надали покази про те що, ОСОБА_3 приблизно 12 років проживала разом з сином позивача ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , мають двох спільних дітей. Але весною 2018 року відповідач разом з дітьми зібрала речі та добровільно виїхала з будинку до своїх батьків, де проживала із своїм новим чоловіком.

Як вказав Верховний Суд в постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18, Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну на них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ними / нею/ для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей та інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку / квартири/ належать особи, визначені в ч. 2 ст. 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти та батьки. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права та підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до цієї норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем / рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, п. 36/. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла / рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «Мак-Кенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, п.50/.

Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не має законної мети, що перелічено у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві» / рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47/.

У п. 44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути розмірним із поставленою законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання держави у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо законної мети .

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач добровільно не проживає за місцем своєї реєстрації більше одного року без поважних причин.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачки, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Початок відліку часу відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_1 починається з 11 березня 2018 року, коли відповідач вибула з місця реєстрації в інше постійне місце проживання. Оскільки відповідач з моменту вибуття не ставилася до вказаного приміщення як до свого постійного місця проживання, то вона втратила право на його користування.

При цьому, тривала відсутність відповідачки (близько трьох років) свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують, що відповідачка не є власником житла, власником якого є позивач, а тому визнання її втратившою право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є поясненням того, що втручання у право відповідача є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є необхідним у демократичному суспільстві .

За вищезазначених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки відповідачем позовні вимоги визнано в повному обсязі, позивач просить залишити судові витрати за ним, тому суд вважає за можливе не стягувати судові витрати по справі з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 268, 272, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 /мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 / до ОСОБА_3 /зареєстрованої АДРЕСА_1 , фактично проживаючої АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 / про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, власником якого є ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великописарівський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.01.2021.

Суддя Великописарівського

районного суду О.С.Семенова