Справа № 167/579/21
Номер провадження 2/167/276/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю секретаря судового засідання Т.М. Форсюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рожищенська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням,

з участю:

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

29.07.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рожищенська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно побудовану господарську споруду - будівлю приміщення та демонтувати ринву з додатковим жолобом для стоку атмосферних вод з покрівлі існуючого житлового будинку, мотивуючи свою заяву тим, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та відповідна земельна ділянка. На даний час відповідачем закінчується самочинне будівництво капітальної будівлі господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 , на відставі 0,6 метра, що є порушенням норм ДБН і порушенням його прав, як власника суміжного домоволодіння.

Позивач 10.09.2020 року звернувся до Рожищенської міської ради з відповідною заявою, яка була спрямована для розгляду Управлінню ДАБІ у Волинській області, яке повідомило, що дану установу ліквідовано, а Регіональне управління Державної інспекції містобудування України ще не функціонує повноцінно. За таких обставин, позивач повторно звернувся до Рожищенської міської ради із заявою, яку остання спрямувала на розгляд в Управління ДАБІ у Волинській області, яке повідомило, що в Управлінні ДАБІ у Волинській області відсутні повноваження щодо здійснення заходів з державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За таких обставин питання припинення незаконного будівництва, яким порушуються його права, як власника суміжного домоволодіння, залишилось не вирішеним.

24.09.2020 року позивач направив відповідачу лист-претензію з проханням припинити самочинне будівництво, яке відповідачем було проігноровано і будівельні роботи продовжилися.

04.01.2021 року позивач звернувся з відповідною заявою до головного архітектора відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури управління регіонального розвитку Рожищенської РДА, який повідомив, що у даній ситуації слід керуватися п. 1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Оскільки відповідач проігнорував лист-претензію з проханням припинити в добровільному порядку самовільне будівництво та не вчинив будь-яких дій щодо перебудови господарської будівлі згідно норм ДБН, то позивач звертається з даним позовом до суду.

09.08.2021 року на запит суду від 30.07.2021 року (ас 33) надійшла відповідь (ас 34) від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача, оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справи, згідно частини 1 статті 27, частини1 статті 30 ЦПК України.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 09.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче засідання на 07.09.2021 року, у якому було оголошено перерву до 22.09.2021 року і до 05.10.2021 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області строк підготовчого провадження продовжено до 08.11.2021 року і підготовче засідання відкладено на 26.10.2021 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 11.11.2021 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених у заяві, яку просив задовольнити. Додатково суду пояснив, що висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №19 від 01.10.2021 року встановлено, що при здійсненні будівництва літньої кухні на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не були дотримані вимоги Державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині допустимої відстані до межі суміжної земельної ділянки, АДРЕСА_1 , власника ОСОБА_3 . Даний доказ підтверджує правомірність і підставність його позовних вимог.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки будівництво літньої кухні він здійснює по старому фундаменту літньої кухні і ніяких прав позивача при будівництві не порушив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рожищенська міська рада, поясненння на позовну заяву не подав і у судове засідання не з`явився. Просили розгляд справи здійснювати у відсутності представника Рожищенської міської ради, проти заявлених вимог не заперечують ( ас 106).

Заслухавши думку сторін, суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника Рожищенської міської ради, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви і заперечення на неї, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , що підтверджується поясненнями сторін, витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( ас 8-9), паспортом ОСОБА_3 ( ас 10), довідкою про реєстрацію місця проживання особи №593 від 28.07.2021 року (ас 12).

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , належав на праві приватної власності ОСОБА_6 , з якою відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.05.1995 року, і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін, інформацією з ДРРП на нерухоме майно ( ас 60), Свідоцтвом про смерть від 02.07.2019 року ( ас 61), паспортом відповідача ( ас 54-55).

Згідно частин 1, 2, 3, 5 статті 1268 ЦК України (в редакції станом на 02.07.2019 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні з пояснень відповідача, які не заперечувалися позивачем, встановлено, що ОСОБА_6 заповіту не складала, відповідач після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 переїхав на постійне проживання в будинок за адресою: АДРЕСА_2 , проживав у ньому на день смерті ОСОБА_6 . Терлецької і проживає на даний час разом з їх спільною повнолітньою донькою - ОСОБА_9 .

Крім того, з пояснень відповідача, які не заперечувалися позивачем, в судовому засіданні встановлено, що в його покійної дружини є рідна сестра, яка на день смерті дружини і по даний час проживає в Російській Федерації в місті Санкт-Петербург.

Крім того, з пояснень відповідача, які не заперечувалися позивачем, в судовому засіданні встановлено, що ні він, ні донька, ні сестра покійної дружини, заяв про прийняття спадщини і заяв про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач прийняв спадщину - будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті дружини і є його співвласником разом з донькою, відповідно до вимог статті 1268 ЦК України.

У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що у вересні 2020 року відповідач розпочав розпочав реконструкцію літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення старої будівлі літньої кухні і побудови на її місці нової будівлі.

З Висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №19 від 01.10.2021 року вбачається, що при здійсненні будівництва літньої кухні на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не були дотримані вимоги Державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині допустимої відстані до межі суміжної земельної ділянки, АДРЕСА_1 , власника ОСОБА_3 ( ас 68-85).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що самовільне спорудження відповідачем літньої кухні з новим перекриттям даху, буде мати наслідком потрапляння дощових потоків на його земельну ділянку і його паркан та, крім того, така самовільна споруда, де знаходиться твердопаливний котел, несе загрозу його домоволодінню, оскільки відстань до межі земельної ділянки менше метра, що створює також загрозу пожежній безпеці.

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у поставної від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що спірна літня кухня перебудована відповідачем на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( ас 62).

Жодних доказів того, що спірна літня кухня перебудована відповідачем поза існуючим фундаментом літньої кухні, яка була до вересня місяця 2020 року; що забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту; що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови, позивачем суду не надано.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд неодноразово роз`яснив сторонам, у тому числі позивачу, щодо призначення і проведення у справі будівельно-технічної експертизи з належним та доцільним переліком питань, що стосуються предмета спору, вимоги статтей 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89 ЦПК України, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Дані роз`яснення сторонам, у тому числі і позивачу, були відомі і зрозумілі. Проте, позивач відповідних клопотань, у тому числі щодо призначення і проведення будівельно-технічної експертизи, щодо залучення до участі у справі як співвідповідачів доньки відповідача і сестри його покійної дружини, не заявив, зазначивши що він надав суду достатньо доказів на підтвердження правомірності і підставності його позовних вимог, і він вірно визначив коло учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що проведену реконструкцію спірної літньої кухні не можна вважати самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України, а доказів істотного відхилення від проекту, що порушує права позивача, чи відмови відповідача у проведенні перебудови, позивач не надав і порушення його прав не довів, а тому з огляду на наведене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відсутні і у позові слід відмовити.

Доводи позивача про те, що самовільне спорудження відповідачем літньої кухні з новим перекриттям даху, буде мати наслідком потрапляння дощових потоків на його земельну ділянку і його паркан та, крім того, така самовільна споруда, де знаходиться твердопаливний котел, несе загрозу його домоволодінню, оскільки відстань до межі земельної ділянки менше метра, що створює також загрозу пожежній безпеці, не підтверджена належними та допустими доказами, а сам факт, що при здійсненні будівництва літньої кухні на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не були дотримані вимоги Державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині допустимої відстані до межі суміжної земельної ділянки, АДРЕСА_1 , власника ОСОБА_3, не спростовує вищенаведені висновки суду, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його прав проведеною реконструкцією літньої кухні.

Відповідно до пункту 1 частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , то судові витрати, понесені ним при сплаті судового збору, слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77-81, 83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рожищенська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рожищенська міська рада, місцезнаходження: місто Рожище, вулиця Незалежності, 60, .

Дата складення повного тексту рішення 18.11.2021 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька