Справа № 149/1270/19
Провадження № 22-ц/801/2331/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуСправа № 149/1270/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Войнаревич М. Г. в приміщенні суду в м. Хмільник, -

в с т а н о в и в :

06 липня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський В. О., звернулася у суд із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 травня 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, погашення заборгованості згідно виконавчих листів : № 149/425/15-ц від 11 травня 2017 року виданий Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 3654 грн судового збору; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 66156,04 грн; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 977,25 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «КБ Надра» судового збору в сумі 3654 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 892640,85 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4849,11 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 18400 доларів США, що становить 484911,76 грн.

Зазначає, що

-виконавчий лист № 149/425/15-ц від 11 травня 2017 року із строком пред`явлення три місяці постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Після повторного пред`явлення зазначений виконавчий лист повернуто постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) від 26 вересня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

-виконавчий лист № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся;

-виконавчий лист № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся;

-виконавчі листи № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся;

Виходячи з наведеного, виконавчі листи на виконанні не перебувають, а отже й відсутні підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду її за кордон згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , без наявності необхідних підстав для такого обмеження, порушує її конституційні права і свободи.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський В. О., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановлене громадянці України ОСОБА_1 на підставі ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 травня 2019 року у справі № 149/1270/19.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що виконавчі листи повернуто стягувачам. Тобто, виконавчі листи на виконанні не перебувають. У справі відсутні докази доведеності факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

11 листопада 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення вимог апеляційної скарги він заперечує. До заяви ОСОБА_2 додано копію постанови про відкриття ВП № 67314313 від 29 жовтня 2021 року на суму 525,69 грн та копію постанови про відкриття ВП № 67314269 від 29 жовтня 2021 року на суму 45374,22 грн, які свідчать, що відносно ОСОБА_1 не закінченні виконавчі провадження, а рішення суду не виконано. Тому, відсутні правові підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

11 листопада 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання головного державного виконавця Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про долучення до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу. У клопотання головний державний виконавець просить розглядати справу у відсутності представника державної виконавчої служби.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Красіловського В. О., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

16 травня 2019 року головний державний виконавець Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лігун В. В. звернувся у суд із поданням про тимчасове обмеження громадянки України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, погашення заборгованості у розмірі 1437780,68 грн згідно виконавчих листів : № 149/425/15-ц від 11 травня 2017 року виданий Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 3654 грн судового збору; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 66156,04 грн; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 977,25 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «КБ Надра» судового збору в сумі 3654 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 892640,85 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4849,11 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 18400 доларів США, що становить 484911,76 грн. /т. 1 а. с. 1-3/.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 травня 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, погашення заборгованості згідно виконавчих листів : № 149/425/15-ц від 11 травня 2017 року виданий Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 3654 грн судового збору; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 66156,04 грн; № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 977,25 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «КБ Надра» судового збору в сумі 3654 грн; № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 892640,85 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4849,11 грн; № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 18400 доларів США, що становить 484911,76 грн. /т. 1 а. с. 97-98/.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, проте боржник не надав відомості, що судові рішення ним виконано. Враховуючи, що по вищезазначеним виконавчим листам провадження не закінчені, а борги не погашені, таким чином наразі відсутні підстави для скасування, накладеного судовим рішенням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Проте з таким висновком Вінницький апеляційний суд не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом апеляційної інстанції вставнолено, що :

-виконавчий лист № 149/425/15-ц від 11 травня 2017 року із строком пред`явлення три місяці постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лігун В. В. від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Після повторного пред`явлення зазначений виконавчий лист повернуто постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) від 26 вересня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

-виконавчий лист № 149/1582/17 від 23 листопада 2017 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся;

-виконавчий лист № 149/3165/14-ц від 02 травня 2018 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся;

-виконавчі листи № 149/1025/18 від 27 листопада 2018 року постановою головного державного виконавця Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 грудня 2019 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся.

-29.10.2021 року, за повторно поданими заявами стягувача ОСОБА_2 , державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 149/1582/17 виданого 23.11.2017 року.

Та обставина, що на виконанні у державного виконавця знаходяться виконавчі листи, стягувачем за якими є ОСОБА_2 не є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки дана обставина не доводить факту свідомого ухилення особи від виконання рішення суду.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріалами справи доведено факт часткової сплати боржником платежів за виконавчими листами.

Також, колегія суддів бере до уваги, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України продовжується протягом тривалого часу, а саме з травня 2019 року, що є не співрозмірним й порушує права особи.

Таким чином, враховуючи, що у справі не встановлено наявність будь-яких свідомих діянь боржника ОСОБА_1 , спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від неї об`єктивні обставини, колегія суддів приходить висновку, про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 1- 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, задовольнити

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року у даній справі скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати обмеження у праві виїзду за кордон, встановлене громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 від 21 червня 2002 року виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області, жительці АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 травня 2019 року у справі № 149/1270/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.