РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/14320/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, у якому після уточнення вимог просила:

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16 844 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 гривень (одна тисяча сімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 вартість експертиз в сумі 3200 (три тисячі двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 вартість послуг за надання правової допомоги у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в сумі 768.40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 . В кінці квітня 2019 року з вини відповідача, який є власником квартири АДРЕСА_4 , відбулося залиття її квартири. Причиною залиття належної позивачу квартири є порушення користуванням холодного водопостачання, у зв`язку з цим житлове приміщення позивача потребує відновлювального ремонту вартість якого складає 16 844 грн. Разом з цим, позивач зазнала додаткові витрати на оплату послуг експерта у розмірі 3200, 00 грн та послуги адвоката в розмірі 10000 грн. Через залиття квартири позивача, понесення незапланованих витрат і порушення звичного життєвого ритму вона зазнала душевних страждань, а тому, на її переконання, їй має бути відшкодована завдана моральна шкода в розмірі 1700 грн.

Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав та вказав, що відповідач стверджує, що не знав про факти постійного ним затоплення квартири позивача. Однак, 21 травня 2019 року при складанні акту комісія намагалася потрапити у його квартиру за АДРЕСА_5 , з якої відбулося затоплення, однак двері ніхто не відчинив, про що було зроблено запис у акті.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві та доповненні до відзиву, вказавши, що акт від 21 травня 2019 року складений з численними порушеннями, одним з яких є наявність різних дат, дописувань, які були зроблені в різний час та не завірені підписами всіх членів комісії. Факти огляду не були зафіксовані окремими актами. Чітку причину залиття встановити не вдалося. Вважає акт від 21 травня 2019 року не може бути належним та допустимим доказом. Вказала на те, що її довіритель самостійно намагався встановити причину затоплення, викликавши сантехніка обслуговуючої організації «Домової служби», яка обслуговує даний будинок. Сантехніки оглянули квартиру АДРЕСА_5 слідів свіжого ремонту не встановили, пошкоджень не виявили, в квартиру позивачки АДРЕСА_6 потрапити не змогли. Також зазначила, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між затопленням квартири і погіршенням здоров`я, оскільки відсутні докази того, що позивач має хронічний риніт та бронхіт саме внаслідок затоплення квартири.

Заслухавши сторони, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , (прізвище позивача змінено на ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 01.02.2018 р.) є власником квартири АДРЕСА_3 , що стверджується договором дарування від 11.09.1996 року.

Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що в травні 2019 року відбулося затоплення належної позивачу квартири внаслідок протікання води поверхом вище, чим завдано майнову шкоду.

Згідно висновку № 020320 від 27.02.2020 р. судової будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість відновлюваного ремонту квартири АДРЕСА_3 , внаслідок залиття становить 16884,00 грн.

Цим же висновком встановлено, що ймовірною причиною залиття квартири АДРЕСА_3 являється протікання води зверху, з приміщення квартири розташованої поверхом вище ( квартири АДРЕСА_5 ).

На підтвердження факту затоплення та наявності вини відповідача у затопленні квартири АДРЕСА_6 , позивачем було надано акт від 21 травня 2019 року, затверджений головою ОСББ «Теліги 49» Артемяком О.О., складений членами комісії: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з актом ознайомлена потерпіла ОСОБА_3 винуватець шкоди здійснив огляд квартири, однак підписати вказаний акт відмовився.

Згідно з актом комісії від 21 травня 2019 року, який складений комісією Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Теліги 49» № 40507880, що по АДРЕСА_7 про те, що оглянуто квартиру АДРЕСА_6 , в порушення користуванням холодного водопостачання, мешканцями з квартири АДРЕСА_5 , було залити поверхом нижче помешкання квартири АДРЕСА_6 , громадянки ОСОБА_3 . Комісією були виявленні та зафіксовані слідуючи пошкодження внаслідок затоплення мешканцями квартири АДРЕСА_8 , а саме, від протікання води зіпсовані стіни, в кухні, ванни, дитячої кімнати та туалету.

Відповідач не погоджувався із власною виною в залитті квартири позивача та надав до суду довідку вих. № 10 від 22.11.2019 року ФОП ОСОБА_10 , яку суд не приймає до уваги при встановленні обставин справи з огляду на таке.

Суд зауважує, що довідка складена 22 листопада 2019 року, тобто через півроку після залиття квартири позивача. В довідці вказано, що «під час огляду внутрішніх сантехнічних мереж квартири, явних протікань не виявлено» - тобто, на час складання даної довідки явних протікань не виявлено, однак жодним чином ця довідка не доводить того, що такі протікання були у минулому.

Також в цій довідці вказано, що «заміна труб водопостачання та водовідведення не проводилася». Той факт, що ФОП ОСОБА_10 не проводив заміну труб водопостачання та водовідведення не є доказом того, що з квартири відповідача не було факту залиття квартири позивача.

Позивач вважає, що саме з вини відповідача ОСОБА_4 , в порушення користуванням холодного водопостачання, затоплено квартиру АДРЕСА_6 , розміщеної поверхом нижче, власником якої є позивач. В результаті затоплення житлове приміщення позивача потребує відновлювального ремонту.

Вказані обставини підтверджуються даним висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 020320 від 27.02.2020 року, якою встановлено, що ймовірною причиною залиття квартири АДРЕСА_3 , являється протікання води зверху, з приміщень квартири, розташованої поверхом вище (квартири АДРЕСА_5 ), що також спростовує посилання відповідача на Постанову ВСУ №6-2125цс16 від 23.07.2017 року та на Постанову Верховного Суду України від 27.03.1992 р №6.

Таким чином доведений факт, що залиття квартири позивача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відбулося з квартири вище, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу.

Отже , посилання відповідача на те, що немає безпосереднього зв`язку між фактом залиття з його квартири помешкань позивача та нанесення шкоди позивачу відповідачем є безпідставними.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Разом з цим вину у завданні шкоди позивачу відповідачем не спростовано.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що провели огляд квартири АДРЕСА_6 . Складання акту 21 травня 2019 року відбулося без участі відповідача, оскільки останній відмовився бути присутнім.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на порушення Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій при складанні Акту про залиття, з огляду на таке.

Судом встановлено, що при складанні даного акту був присутній голова ОСББ ОСОБА_11 , який був членом комісії, а також є Головою ОСББ, який завірив даний акт своїм підписом і печаткою ОСББ.

Даний акт про залиття повністю відповідає Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Щодо обов`язковості присутності зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін, відповідач не з`явився на складання акту, а відсутність винуватця залиття не є перешкодою для складання акту.

Щодо висновку комісії встановлення вини особи, яка вчинила залиття і «в актах повинна бути вказана чітка причина залиття», то в акті вказано, що «На момент роботи комісії потрапити у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 не вдалося зв`язку з відсутністю її мешканців. Чітку причину залиття встановити не вдалося».

Тобто, факт того, що відповідач не з`явився на складання акту, не допустив комісію до своєї квартири, не перешкоджає складанню акту та встановленню факту залиття.

Доводи відповідача, що акт від 21 травня 2019 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містить неправдиві відомості, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом.

Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Судом враховано, що відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд дійшов висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 020320 від 27.02.2020 року дійсна вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_3 , внаслідок залиття цієї квартири становить 16884, 00 грн.

Враховуючи, що причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_6 , являється протікання води зверху з квартири АДРЕСА_5 , власником якої є відповідач ОСОБА_4 , а тому відповідач в силу закону має нести відповідальність за спричинену шкоду, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16884, 00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п.9 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від31березня 1995року №4 «Про судову рактику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України.

Позивач посилається на те, що внаслідок затоплення її квартири вона нервувала та перебувала у моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням її майна, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що затоплення квартири позивача відбулося саме з вини відповідача, що вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, що було пов`язано з пошкодженням житла, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., що є достатнім для компенсації її немайнових втрат.

Суд, дослідивши матеріали справи щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, які складаються із сплаченого нею судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме із сплатою за надання юридичних послуг, проведенням експертизи.

При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

22 січня 2020 року між ОСОБА_3 та адвокатом Дупаком Валентином Германовичем було укладено договір-доручення № 22/01 про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач подав опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що стверджується актом приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 24.02.2020 року.

Розмір витрат по наданню правничої допомоги становить 10 000, 00 грн.

Позивач долучила до матеріалів справи копію квитанції до прибуткового касового ордеру, що свідчать про оплату гонорару, однак вказаний доказ суд не приймає до уваги, виходячи з такого.

У постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, зазначено, що «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомога оформлені у встановленому законом порядку».

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат ... виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див. приклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) заява № 34884)

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в своїй преамбулі передбачає, що Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України ( 2755-17 ) не допускаються.

Стаття 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (паданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Стаття 9 цього Закону передбачає винятки, коли реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються і там відсутній пункт, який дозволяє юридичним особам, які надають послуги приймати готівку без реєстратора розрахункових операцій.

Таким чином, оскільки адвокат здійснює адвокатську діяльність в складі юридичної особи, то йому дозволяється приймати готівку тільки через реєстратора розрахункових операцій. Отже, при прийняті готівки, він зобов`язаний роздрукувати і видати чек замовнику за допомогою реєстратора розрахункових операцій.

А тому, надана квитанція до прибуткового касового ордеру не є належним доказом, який підтверджує понесення витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що позивач не надала суду належний та допустимий доказ, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу.

З матеріалів справи безспірно вбачається, що позивачем ОСОБА_3 було понесено витрати по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи, яка згідно акту здачі - приймання висновку судового експерта від 28 лютого 2020 року становить 3200,00 грн.

Таким чином, витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 3200,00 грн. в силу приписів ст.133, 139 ЦПК України підлягають відшкодуванню, оскільки є доведеними у судовому засіданні.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 16844 ( шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири ) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 ( п`ятсот ) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3200 ( три тисячі двісті ) грн - вартість експертизи та 768, 40 ( сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп) - судовий збір.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - ОСОБА_4 , АДРЕСА_10 .

Повний текст складений 16 січня 2021 року

Суддя Н.Г. Кучина