ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3226/21 Провадження № 2/636/1524/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за правилами спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 8 від 25.10.2019, та зобов`язати житлово-побутову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 складом сім`ї три особи на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при військовій частині НОМЕР_1 та включити його до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень, з датою постанови на облік у загальній черзі з 03.03.1995 та датою включення у список осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень з 03.03.2014.
В обґрунтування позовних вимог зазначив що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом, є учасником бойових дій, з 03.03.1995 перебував на квартирному обліку для отримання постійного житла як особа, що потребує поліпшення житлових умов. 25.10.2019 його знято з квартирного обліку в зв`язку з закінченням контракту. Позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав для зняття його з квартирного обліку, а таким рішенням відповідач порушив гарантовані законодавством права позивача та він вимушений звернутися до суду.

Представником відповідача поданий відзив на позов, в якому зазначив, що військова частина НОМЕР_1 вважає, що позов задоволенню не підлягає, посилаючись на те, що згідно ч. 9 ст. 12. ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що військовослужбовці, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. У п. 19 Інструкції з забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, перелік підстав, згідно яких на обліку залишаються військовослужбовці, у тому числі, які виключені зі списків особового складу військових частин та члени їх сімей, є вичерпним та позивач не підпадає під жоден.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, має загальну вислугу 32 роки 02 місяці 26 днів, та 21.09.2019 звільнений з військової служби в запас, що підтверджується копією витягу з наказу № 185 від 27.09.2019 (а.с. 14), є учасником бойових дій з 07.01.2018, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 12, 13), перебував на квартирному обліку з 03.03.1995 у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягу з протоколу № 8 засідання житлової комісії військової НОМЕР_3 від 25.10.2019 (а.с. 19), витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 884 від 29.10.2019 (а.с. 20) ОСОБА_1 знято з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 зі складом родини 3 особи в зв`язку зі звільненням з військової служби після закінчення строку контракту.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 цього ж Закону, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок).

Відповідно до пункту 24 цього Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Частиною 9 статті 12 вказаного вище Закону передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку.

Пунктом 30 Порядку установлено, що військовослужбовці знімаються з обліку в разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі й у разі звільнення в запас чи відставки, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку, під які позивач не підпадає.

Відповідно до змісту п. 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

На підставі викладеного суд установив, що, враховуючи 32-річну вислугу військової служби, позивач має право на отримання житлового приміщення для постійного проживання, у тому числі після звільнення його з військової служби. До того ж, як зазначено у витягу з наказу № 185 від 27.09.2021, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби, він постійним або службовим житлом під час проходження військової служби не забезпечувався. Вказане право згідно з діючим законодавством реалізується шляхом перебування позивача на квартирному обліку, законних підстав для виключення з якого у відповідача в особі житлової комісії не було. Таким чином, суд встановив, що рішення житлової комісії відповідача про зняття позивача з обліку є неправомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вказана позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.04.2020 в аналогічній справі № 683/2197/18 (провадження 61-14634ск19).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд встановив, що відповідач порушив порядок щодо зняття позивача з квартирного обліку, позивач має право на отримання житлового приміщення для постійного проживання. Вказане право згідно з діючим законодавством реалізується шляхом перебування позивача на квартирному обліку, законних підстав для виключення з якого у відповідача в особі житлової комісії не було. Таким чином, суд встановив, що рішення житлової комісії відповідача про зняття позивача з обліку є неправомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Вимогами ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача, то судовий збір, сплачений при пред`явлені позову, підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270,00 грн.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2270,00 грн.*0,4 = 908,00 грн.).

Дана позовна заява містить три вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 2724,00 грн. (908,00 грн.*3).

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_4 , оформлене протоколом № 8 від 25.10.2019, щодо зняття ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартирного обліку військовослужбовців по в/ч НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби після закінчення контракту.
Зобов`язати житлово-побутову комісію військову частину НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , складом родини три особи на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 , та включити його до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень з датою постанови на облік у загальній черзі з 03.03.1995 року та датою включення у список осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень з 03.03.2014 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь держави судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору, в розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -

Повний текст рішення виготовлений 17.11.2021.