Провадження №2/447/105/21
Справа №447/2732/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.11.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого -судді Бачун О.І.

при секретарі Данилів О.І. ,

представника позивача Ощипка В.С. , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Шлянта Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, яка мотивована наступним:

Позивачка з серпня 2018року по серпень 2019р. проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. За цей час відповідач приїжджав до неї в гості, вони разом їхали відпочивати. Відповідач наголошував що хоче створити сім`ю. В серпні 2019року вони розійшлися, оскільки поведінка відповідача не влаштовувала ОСОБА_4 . Після припинення відносин, позивачка дізналася що перебуває на 10-11 місяці вагітності. ОСОБА_4 повідомила про те ОСОБА_2 , однак останній спочатку обіцяв брати участь в утриманні на вихованні дитини, однак після народження жодним чином не відреагував на дзвінки, був відсутній при хрещенні дитини, допомоги на утримання не надавав. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , про що видано свідоцтво про народження. Однак Відповідач відмовився подати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану для визначення його батьком сина, запис про батька сина був здійснений зі слів позивача в порядку.

Незважаючи на все це. Відповідач не визнає себе батьком дитини та не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

У зв`язку із цим, для відновлення порушених прав спільної дитини позивач змушена звернутися в суд із позовом про встановлення батьківства.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком дитини записаний громадянин України ОСОБА_6 , запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України.

За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дичину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття

05.10.2020р. позивачем пред`явлено до суду вищевказаний позов.

26.10.2020р. відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 25.11.2020р.

10.12.2020 представником відповідача - адвокатом Шлянта Н.Р. подано до суду відзив на позовну заяву.

11.01.2021р. по справі призначено судово-генетичну експертизу. Провадження по справі зупинено.

23.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання експерта.

Ухвалою суду від 23.03.2021. задоволено клопотання експерта

02.04.2021 від експерта поступило повідомлення про неможливість проведення експертизи.

02.04.2021 постановлено ухвалу щодо поновлення провадження у справі для вирішення вищевказаного клопотання.

31.05.2021р. судом призначено по справі судово-генетичну експертизу.

02.09.2021 до суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/114-21/10704-БД від 20.08.20221.

13.09.2021 поновлено провадження по справі і призначено підготовче засідання.

18.10.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача Ощипок В.С. подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в 1/4 частині від усіх його доходів з моменту народження сина до досягнення ним повноліття та стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу

Відповідач та його представник Шлянта Н.Р. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили частково, подали письмові обгрунтування.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : у графі «мати» записано ОСОБА_4 , «батько» - ОСОБА_6 .

Як вбачається із звіту по тесту на батьківство ID НОМЕР_4 наданого LLC Genorama, результат тесту ДНК показав, що батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виключено з імовірністю 99,9992% , що такий являється біологічним батьком.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/114-21/10704-БД від 20.08.20221, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Таким чином судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

В даному випадку, доказом батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 є висновок експерта №СЕ-19/114-21/10704-БД від 20.08.20221, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_5 то такі підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України №2037-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08.07.2017р. внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Як встановлено в судовому засідання, позивачка ОСОБА_4 не подала суду докази того, що вона з моменту народження сина ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_1 вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, окрім як словесних вимог, без документального підтвердження. Крім цього, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів

Враховуючи вказане, суд вирішив стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 витрат пов`язаних із переїздом для проведення експертизи, то такі задоволенню не підлягаю, виходячи з наступного. Стороною позивача представлено суду фіскальні чеки із АЗК с.Солонка, вул.Стрийська,3 від 23.03.2021, АЗК с.Солонка, вул.Стрийська,3 від 06.08.2021 та АЗС с.Крупське, вул.В.Великого,255 від 15.08.2021 про витрати на пальне на загальну суму 1933,27 грн. Вказані чеки, суд не може розцінювати як доказ того, що ОСОБА_4 здійснювала заправку автомобіля, щоб доїхати для проведення експертизи в м.Львів, оскільки це не підтверджено допустимими доказами. Крім цього, суду не представлено інформацію: яким транспортним засобом здійснювала поїздка; відстань від місця проживання позивача до місця проведення експертизи; кількість пального, яку витрачає автомобіль на сто кілометрі, а тому суд не може вважати, що дійсно була необхідність для заправки автомобіля на вказану суму, а також чи дійсно відбувалася заправка автомобіля саме щоб приїхати для проведення експертизи.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 13000грн., то такі підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів ,перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, між позивачем та адвокатом Ощипком В.С. укладено Договір про надання правової допомоги №20.32 від 06.08.2020 року.

Відповідно до акту №2 від 20.10.2021 про надану правову допомогу ОСОБА_4 у справі про встановлення батьківства, згідно договору №20.32 , загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 13000 гривень. Стороною позивача суду не представлено доказів, про те, що вказана сума була перерахована адвокату Ощипку В.С.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є не належно обґрунтованою, такою, що не в повній мірі відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки заявлені позивачем вимоги задоволені частково, тому слід стягнути з даного відповідача на користь позивача судові витрати, які включають витрати на професійну правничу допомогу, із урахуванням складності справи, що становлять 5000,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути в відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840,80грн.

Керуючись ст.ст,258,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ух в а л и в:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 сплачений судовий збір в сумі 840,80грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2021

Суддя Бачун О. І.