печерський районний суд міста києва
Справа № 136/1607/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Бусик О. Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду (Касаційний адміністративний суд) про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2021 року на підставі ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої 05 листопада 2021 року визначено суддю та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані позивачем матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішенням суду в справі № 2270/14181/11 за період з 2 вересня 2021 року по 03 вересня 2021 року, в розмірі 48 000 000 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що до цього дня не виконано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року, якою зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВСУ в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки, і таке правопорушення є триваючим.

При цьому, вважає, що не може застосовуватися принцип «мовчазної згоди» для легалізації триваючого правопорушення, або здійснення незаконної діяльності (ВС/КАС № 826/2810/17 від 26 червня 2018 року), навіть якщо ця незаконна діяльність здійснюється винесенням очевидно незаконних рішень Хмельницьким окружним адміністративним судом для приховування кримінального правопорушення у вигляді невиконання рішення суду шляхом відмови у поданні звіту про виконання судового рішення в справі № 2270/14181/11 та відмови у здійсненні правосуддя, що суперечить ст. 129-1 Конституції України та фактично є дисфункцією правосуддя держави Україна.

Посилаючись на ст. ст. 23, 1174 ЦК України та ст. 56 Конституції України просить позов задовольнити.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення у справі поза передбаченим процесуальним законом порядком справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

За змістом статей 62, 126, 129 Конституції України дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальним законом, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій до іншого суду, оскільки це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Законність процесуальних актів і дії (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Тобто подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позовних вимог є, по суті, незгода з процесуальною діяльністю та рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду за наслідками розгляду та виконання судового рішення в адміністративній справі № 2270/14181/11 за позовом позивача до Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому, про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, яку позивач розцінює як відмову у здійсненні правосуддя, як наслідок, ставить питання про відшкодування, в зв`язку із цим, моральної шкоди.

Однак, оскарження процесуальних дій судді (суду) іншої юрисдикції, зокрема, адміністративної, пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на оскарження відповідних рішень в порядку КАС України, а на вказані спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів на розгляд заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки чинним законодавством України не передбачено право особи на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої внаслідок вчинення (невчинення) процесуальних дій у зв`язку з розглядом справи та при ухвалені судових рішень у справах, в тому числі й адміністративної юрисдикції, суд відмовляє у відкритті провадження в справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 186, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду (Касаційний адміністративний суд) про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Суддя О.Л. Бусик