КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківський прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А.,-

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Козин Обухівського району Київської області, про що внести відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблений 09 грудня 2014 року виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунувся від спілкування з дитиною.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дитини.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 07 серпня 2012 року до 25 листопада 2015 року сторони перебували у шлюбі.

В шлюбі у сторін народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач не виконує батьківських обов`язків. З часу окремого проживання, всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Відповідач не проявляє жодної заінтересованості, не цікавиться про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позивач зазначає, що спочатку окремого проживання намагалася підтримувати зв`язок з відповідачем, однак спілкування зводилося до принизливих образ та погроз.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно вважав, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по виховуванню дитини.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Колегія суддів вважає, що висновок Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 15 липня 2019 року є таким, що зроблено без достатнього з`ясування всіх обставин, недостатньо обґрунтованим та мотивованим.

При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, взявши до уваги представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача дійсно існувала заборгованість по аліментам і лише після накладення арешту на майно відповідач почав сплачувати аліменти регулярно, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги зазначені посилання.

Так, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у справі № 372/685/15-ц встановлено, що ОСОБА_2 самостійно сплачував аліменти шляхом переказу грошових коштів ще до відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 01 жовтня 2020 року про відсутність боргу по аліментам за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року, за виконавчим листом № 760/3937/17 .

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження доводів позовної заяви надано письмові докази: довідка Козинської амбулаторії загальної практики сімейної медицина, довідка амбулаторії загальної практики сімейної медицини, психолого-педадогічна характеристика дитини, колегія суддів не приймає, оскільки зазначені докази не є достатніми для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що заперечення проти позову не свідчить про інтерес та піклування про дитину, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 травня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняШевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник