ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/922/21 Справа № 202/4189/20 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Прімоколект-Капітал, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) -

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), уточнивши її 06 серпня 2020 року, мотивуючи її тим, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року по справі №2/0417/483/2012 позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором було частково задоволено.

Вказував, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року по справі №2/0417/483/2012 було скасовано, позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі, втім в подальшому він не отримував ніякої інформації щодо примусового виконання рішення по справі та у 2020 році у приватного нотаріуса випадково дізнався про наявність арешту майна.

Зазначав, що згідно інформації наданої Індустріальним відділом державної виконавчої служби виконавче провадження №44676781 з виконання вказаного вище рішення суду було завершено 24 листопада 2015 року на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», повторно виконавчий лист до служби не надходив та на виконанні не перебував.

Посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, який здійснював дії щодо закінчення виконавчого провадження №44676781, арешт та заборону відчуження майна знято не було, чим було порушено його права, а тому просив суд поновити йому строк на звернення до суду із скаргою; визнати неправомірними дії (бездіяльність) Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у вигляді не зняття арешту майна та заборони його відчуження під час закінчення виконавчого провадження №44676781 та усунути порушення шляхом зобов`язання Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт майна та заборону на його відчуження, вчинені на підставі постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Січкар Т.М. серія та номер: ВП №44676781 від 12 вересня 2014 року в рамках виконавчого провадження №44676781 на підставі виконавчого листа №2-100/2012 від 12 лютого 2016 року та припинити всі записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, створені на підставі та у зв`язку з зазначеною постановою, а саме: номер запису про обтяження: 7168388 від 30 вересня 2014 року, внесений державним реєстратором Зайцевим Антоном Вадимовичем, Дніпропетровське міське управління юстиції, Дніпропетровська область, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2014 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права просить її скасувати, а його скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його права порушені саме в рамках виконавчого провадження яке було завершене, а арешт, накладений в рамках цього виконавчого провадження, безпідставно не скасований, що порушує його права власника на повноцінне користування майном.

03 жовтня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Прімоколект-Капітал (далі ТОВ Компанія з управління активами Прімоколект-Капітал) звернулось до суду із заявою про заміну сторони у справі її правонаступником та просили замінити стягувача: АТ «Універсал Банк» на їх правонаступника - ТОВ Компанія з управління активами Прімоколект-Капітал, у зв`язку із укладанням 14 листопада 2016 року між ними та ПАТ Універсал Банк договору №UB-OP/16-132 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, серед яких кредитний договір, укладений між банком та ОСОБА_1 , за яким вони набули право вимоги.

Ухвалою колегія суддів Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року замінено стягувача у справі АТ «Універсал Банк» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Прімоколект-Капітал.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №9323 від 05 лютого 2020 року в період 12 вересня 2014 року по 24 листопада 2015 року на примусовому виконанні в Індустріальному відділ ДВС перебувало виконавче провадження №44676781 з примусового виконання виконавчого листа №2/0417/483/2012 від 12 березня 2014 року виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніверсалБанк» суми боргу у розмірі 74 243,28 грн., в межах якого державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вищезазначене виконавче провадження, згідно інформації, яка міститься в АСВП, завершено відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 06 червня 2015 року), повторно вищезазначений виконавчий документ до Індустріального відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебував (а.с.7).

Наявність арешту майна ОСОБА_1 підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №210169539 від 26 травня 2020 року (а.с.8-10).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що право особи, яка звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, безумовно підлягає поновленню, але останнім був невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки захист порушеного права ОСОБА_1 у даному випадку можливий лише шляхом пред`явлення позову про зняття арешту.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі у зв`язку з тим, що фактично ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця саме в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право ОСОБА_1 ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Крім того, суд першої інстанції залишив без уваги клопотання скаржника про поновлення йому строку на подання даної скарги та не перевірив наявність чи відсутність підстав для його поновлення.

У разі, якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, то питання про поновлення строку вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог ст.ст.127 та 450 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Отже, перш ніж вирішувати скаргу по суті заявлених учасником виконавчого провадження вимог про захист порушеного права, суд зобов`язаний перевірити, чи дотримано заявником встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду з такою скаргою, а якщо не дотримано, то чи підтверджуються його доводи в заяві про поновлення пропущеного строку поважність причин такого пропуску.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про невірно обраний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 є помилковим, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.