Справа № 727/8013/20
Провадження № 2/727/359/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 січня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретаря судового засідання Семенишин І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), представник позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 (зареєстрованим не значиться, адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів за розпискою, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Ісопчук В.В. звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом в інтересчах позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою.

Вказував, що 01.02.2014 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 (надалі відповідач) було укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав 500 000 грн, які зобов`язався повернути до 01.04.2019 року.

Вказаний договір сторонами було укладено у формі розписки від 01.02.2014 року, яка засвідчена особистим підписом відповідача. На момент звернення до суду із вказаним позовом борг за розпискою відповідачем не повернуто.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за розпискою в сумі 500 000 грн. Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.10.2020 року року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.12).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутність позивача та відповідача, позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov/ua/sud2414, оскільки відповідач не значиться зареєстрованим, а також по останній відомій адресі реєстрації відповідачу направлялись судові повістки, однак про поважність причин неявки відповідач суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалив здійснювати підготовче судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , 10.12.1990 року наародження укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень), які зобов`язався повернути до 01.04.2019 року.

Вказаний договір сторонами було укладено у формі розписки від 01.02.2014 року, яка засвідчена особистим підписом відповідача.

Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

У встановлений договором строк до 01.04.2019 року відповідач не повернув позивачу гроші.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була. Тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати заперечення, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 взяті на себе перед позивачем зобов`язання, встановлені борговою розпискою від 01.02.2014 року добровільно не виконує і грошові кошти не повертає, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу в розмірі 500 000 гривень.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги щодо відповідача задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509, 510, 526, 530, 533, 545, 599, 610, 612, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , борг за борговою розпискою від 01.02.2014 року у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , сплачений позивачем судовий збір в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом 30 - ти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Семенко О.В.