Справа № 316/318/20
Провадження № 2/316/45/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценко М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Вигівський Я.В., представник відповідача адвокат Дьяченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Енергодара, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/318/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: професійна спілка «ТВК», про скасування індивідуального акту, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката ОСОБА_2 за письмовим договором та ордером (а.с.32, 33),звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд:

- скасувати Наказ (розпорядження) №19-к від 09.01.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту)»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР з 09.01.2020 р.;

- стягнути з КП «Тепловодоканал» ЕМР (ЭДРПОУ 42346158) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) середній заробіток за період вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР з 09.01.2020 р. та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 18252,96 грн.;

В обґрунтування вимог позову зазначає, що наказом №03-к від 23.04.2019 р. позивач з 30.04.2019 р. прийнята за переведенням з КП «Підприємство комунальної власності» ЕМРна посаду начальника відділу кадрів КП «Тепловодокнал» ЕМР, що підтверджується записом №30 трудової книжки серії НОМЕР_2 .

02.08.2019 р. відбулася зміна керівника підприємства та в.о. директора КП «Тепловодоканал» ЕМР призначено Хорольця С.В..

31.10.2019 р. на підприємстві було видано наказ«Про скорочення штату та чисельності» №192, з яким позивач була ознайомлена 05.11.2019 р.

Відповідно до Попередження про скорочення штату працівників від 05.11.2019 р., позивача повідомлено, що станом на 05.11.2019 р. на підприємстві відсутні вакантні посади, якіб могли бути запропоновані позивачеві для подальшого працевлаштування. Таким чином вважає, що 05.11.2019 р. позивача не ознайомлено з усіма наявними на підприємстві вакансіями та не запропоновано переведення на одну із них.

Крім того, у вступній частині наказу «Про скорочення штату та чисельності» №192 від 31.10.2019 р. зазначено, що скорочення чисельності та штату проводиться «з метою введення в дію з 01.01.2020 року нової організаційної структури підприємства, оптимізації штатної чисельності, раціонального використання трудових та матеріальних ресурсів».

Вважає, що станом на момент прийняття наказу «Про скорочення штату та чисельності» №192 від 31.10.2019 р. з посиланням на введення в дію з 01.01.2020 р. нової організаційної структури, керівник підприємства ОСОБА_3 та заступник директора з кадрових та фінансових питань ОСОБА_4 достовірно знали, що нова організаційна структура передбачає введення посади начальник відділу з управління персоналом, проте в Попередження про скорочення штату працівників від 05.11.2019 р., спрямоване на адресу позивача, або внесли недостовірні відомості про відсутність вакансії начальника відділу з управління персоналом або ж у відповідний наказ «Про скорочення штату та чисельності» № 192 від 31.10.2019 р. внесли недостовірні відомості про наявність нової організаційної структури.

Крім того, до винесення наказу «Про скорочення штату та чисельності» № 192 від 31.10.2019 року» відповідачем вводилися нові посади, не передбачені штатним розписом, який діяв на підприємстві на момент розробки та затвердження тарифів згідно рішень виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 11.04.2019 року №97 «Про встановлення тарифів для комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради на централізоване водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем)» та №98 «Про встановлення тарифів для комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води», та на відповідні посади працевлаштовувалися особи, які до відповідного працевлаштування не перебували у трудових відносинах з КП «Тепловодоканал» ЕМР.

Також, у період між ознайомленням позивача із наказом «Про скорочення штату та чисельності» №192 від 31.10.2019 року та її звільненням: з 05.11.2019 р. по 09.01.2020 р. на КП «Тепловодоканал» ЕМР працевлаштовувалися особи на посади, які не були запропоновані позивачу, зокрема на посаду начальника відділу з управління персоналом.

Відповідно до пропозиції про працевлаштування позивачеві станом на 18.12.2019 р. запропоновано працевлаштуватись на посаду інспектора з табельного обліку, пропозицію працевлаштування на посаду начальника відділу з управління персоналом позивачеві не надано.

Відповідно до наказу (розпорядження) №19-к від 09.01.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Наявні на підприємстві вакансії, які є нижчими до тих, які позивач займала, останній запропоновано лише в день звільнення 09.01.2020 р.При цьому, на відповідні рівнозначні посади, які стали нововведеними на підприємстві та були вакантними, працевлаштовані інші особи, які до відповідного працевлаштування не перебували у трудових відносинах із КП «Тепловодоканал» ЕМР.

Вважає, що фактично ліквідація чи реорганізація КП «Тепловодоканал» ЕМР у розумінні статті 40 КЗпП України не відбулася, а на підприємстві просто було перейменовано окремі посади, введено нові штатні одиниці, у зв`язку із чим кількість працюючих працівників на підприємстві фактично збільшилася. На думку позивача, жодних змін в організації виробництва і праці проведено не було: не здійснено раціоналізації робочих місць, не введено нові форми організації праці, не впроваджено передові методи, технології тощо.

Крім того, позивач вважає, що при скороченні штату працівників відповідачем не дотримано вимог статті 42 КЗпП України, оскільки не враховано переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, що, зокрема, вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 відповідно до якої позивач з 1999 року по дату звільнення має досвід роботи у відділі кадрів, в тому числі на посаді начальника відділу кадрів, неодноразово нагороджувалася відзнаками за досягнення у відповідній трудовій діяльності.

Також зазначає, що позивач є членом професійної спілки «ТВК», яка діє на підприємстві та в супереч вимог чинного законодавства, остання не повідомлялась про розгляд профспілкою питання щодо скорочення займаної нею посади, до участі у відповідному засіданні профспілки не запрошувалася, про прийняте профспілкою рішення щодо її скорочення не повідомлялася.На думку позивача, відсутність відповідних повідомлень профспілки свідчить про можливе порушення при звільненні позивача вимог ст.49-4 КЗпП України в частині своєчасного погодження скорочення працівників із виборним органом первинної профспілкової організації та не направлення листа до тієї профспілкової організації, членом якої вона є.

Позивач крім того вважає, що відповідно до частини 3 статті 49-2 КЗпП України, станом на день попередження про майбутні зміни в структурі КП «Тепловодоканал» ЕМР, позивач повинна була ознайомлена з переліком усіх вакантних посад, їй повинно було запропоновано будь-яка з вакантних посад рівнозначна тій, яку вона займала або нижча за її згодою, проте оскільки цього зроблено не було, а працевлаштування на рівнозначну посаду начальника відділу з управління персоналом позивачу навіть не пропонувалося та на відповідну посаду працевлаштовано іншу особу нижчої кваліфікації та без подібного досвіду роботи, позивач вважає, що в діях відповідача вбачається порушення положень ст.49-2 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач звернулась до суду з даним позовом (а.с.1-7).

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.02.2020 р. розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження з підготовчого судового засідання (а.с.36-36зворот).

Відповідачем КП «Тепловодоканал» ЕМР 11.03.2020 р. надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає позов безпідставним, в обґрунтування заперечень зазначає наступне.

Наказом по КП «Тепловодоканал» ЕМР №192 від 31.10.2019 р. «Про скорочення штату та чисельності» з метою введення в дію з 01.01.2020 р. нової організаційної структури підприємства, оптимізації штатної чисельності, раціонального використання трудових та матеріальних ресурсів підприємства скорочено штатні одиниці, зокрема, начальника відділу кадрів. Необхідність введення нової організаційної структури комунального підприємства виникло внаслідок того, що з 02.08.2019 р. керівником КП «Тепловодоканал» ЕМР призначено Хорольця С.В. та після початку виконання останнім своїх обов`язків виявлена відсутність на підприємстві статутних документів, печаток, штатного розпису та структури підприємства, основної частини документів бухгалтерського обліку і фінансової звітності, умисно знищена електронна база даних 1С: (Бухгалтерія, Склад, Заробітна плата), викрадений сервер з базою даних комунального підприємства. З цього приводу 07.08.2019 р. направлені відповідні письмові звернення до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, Відділу протидії кіберзлочинам в Запорізькій області і Прокурору Запорізької області, які були скеровані до Енергодарської місцевої прокуратури за результатами розгляду яких Енергодарською місцевою прокуратурою 08.08.2019 р. до ЄРДР було внесено відомості за №0000210 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, досудове розслідування за якими триває.

Пунктом 6.5.2 Статуту КП «Тепловодоканал» ЕМР визначено право підприємства визначати самостійно структуру управління, штатний розпис, умови оплати праці персоналу. Відповідно до п.7.5 Статуту до виключних повноважень директора відносяться, зокрема, визначення та затвердження структури управління та штатного розпису підприємства з урахуванням умов та фонду оплати праці.

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до попередження про скорочення штату працівників від 05.11.2019 р., попереджена про скорочення посади яку вона займає, про що є відповідне письмове підтвердження та наказом №19-к від 09.01.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з 09.01.2020 р. з посади начальника відділу кадрів у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідач вважає звільнення законним, а тлумачення позивачем положення ст.42 КЗпП України в частині щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, хибним, оскільки дане право враховується при скороченні декількох рівнозначних посад на підприємстві, в той час як за штатним розписом передбачена одна посада позивача.

Крім того відповідач зазначає, що, відповідно до листа-ознайомлення від 18.12.2019 р. позивачу ОСОБА_1 перед звільненням була запропонована посада інспектора (з табельного обліку) від якої остання відмовилась. Також, відповідно до листа-ознайомлення від 09.01.2020 р. ОСОБА_1 були запропоновані посади: агента з постачання служби матеріально-технічного постачання, майстра дільниці служби теплопостачання, інспектора (з контролю якості послуг), оператора теплового пункту дільниці з обслуговування та ремонту теплових мереж м-нів 5-7 та обладнання ТРП №6, 7, 8, 9, 11, 12 служби теплопостачання, оператора очисних споруд з експлуатації ООС служби водовідведення, від яких позивачвідмовилась і не заперечувала проти звільнення.

Відповідач вважає звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР таким, що проведено у відповідності до вимог закону, у зв`язку з чим просить в задоволенні вимог позову відмовити (а.с.36-43).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.07.2020 р. (а.с.116-116зворот) за наслідками розгляду клопотання представника позивача адвоката Вигівського Я.В. (а.с.104-105), до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: професійну спілку «ТВК» (адреса: вул.Курчатова, буд.1, м.Енергодар Запорізька область).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.12.2020 р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.133-133зворот).

Відповідачем 06.07.2021 р. та 06.09.2021 р. надані до суду письмові додаткові пояснення (а.с.185-193, 221-222), у змісті яких відповідачем додатково до викладених заперечень у відзові на позов зазначено, що представником позивача ОСОБА_2 надано відповідь з Енергодарського управління ГУ ДПС у Запорізькій області про те, що до КП «Тепловодоканал» ЕМР за період з 01.11.2019 п. по 04.01.2020 р. прийнято на роботу 15 осіб, при цьому відсутні порушення діючого законодавства. Вказує, що фактично, КП «Тепловодоканал» ЕМР за період з 02.11.2019 р. по 04.01.2020 р. прийнято на роботу 12 працівників, а саме: ОСОБА_5 - агентом з постачання, ОСОБА_6 - слюсар АВР, ОСОБА_7 - монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, ОСОБА_8 - слюсар АВР, ОСОБА_9 - тракторист, ОСОБА_10 - електрогазозварник, ОСОБА_11 - слюсар АВР, ОСОБА_12 - електрогазозварник, ОСОБА_13 - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, ОСОБА_14 - лаборант хіміко-бактеріологічного аналізу, ОСОБА_15 - слюсар АВР, ОСОБА_16 - слюсар АВР. По одному з них ( ОСОБА_8 ), внаслідок описки,подавалося до Енергодарського управління ГУ ДПС у Запорізькій області уточнююче повідомлення. Всі зазначені працівники були працевлаштовані за строковими трудовими договорами на час виконання певної роботи до 04.01.2020 р., про що винесені відповідні накази по підприємству. Внаслідок строковості зазначених посад, вони не могли бути запропоновані позивачу.

Відповідач вважає, що у відповідності до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, у зв`язку з чим, при скороченні чисельності та штату, було проведено аналіз факторівпоказників у вигляді зведеної порівняльної таблиці та встановлена перевага ОСОБА_17 відносно ОСОБА_1 та 18.12.2019 р. позивачу була запропонована посада інспектора (табельного обліку)відділу управління персоналом, від якої позивачка відмовилась.Додатково,09.01.2020 р. позивачці було запропоновано працевлаштування на інші посади: майстер дільниці Служби теплопостачання; агент з постачання Служби матеріально-технічного постачання; інспектор (з контролю якості послуг); оператор теплового пункту дільниці з обслуговування та ремонту теплових мереж м-нів 5-7 та обладнання ТРП №6. 7. 8, 9, 11, 12 служби теплопостачання; оператор очисних споруд дільниці з експлуатації ООС служби водовідведення, до яких заявляються певні кваліфікаційні вимоги, розглянувши які, вона дала згоду на звільнення у зв`язку зі скороченням штату.

Крім того зазначає, що жодна особа не оскаржувала дії голови профкому щодо проставляння підпису та погодження профкомом звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату та це рішення не визнано незаконним. Дії або бездіяльність посадових осіб, неправомірність дій та бездіяльності голови профкому до суду не оскаржувалась.

Відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР проведено у відповідності до вимог закону і скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила суд його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Вигівський Я.В. позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, які фактично відповідають змісту позовної заяви, заперечення відповідача вважає безпідставними, наполягаючи на незаконності звільнення позивача просить суд позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Дьяченко В.В. позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, а дії відповідача щодо звільнення позивача такими, що проведені у відповідності до вимог законодавства, надавши пояснення, які фактично відповідають змісту письмового відозву на позов та додаткових письмовим поясненням. Просить суд в задоволенні вимог позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: професійна спілка «ТВК», належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом (а.с.235), всудове засідання не з`явився, поважності причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань які перешкоджають суду провести розгляд справи без участі представника третьої особи до суду не надійшло.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши надані суду докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Встановлено, що наказом №03-к від 23.04.2019 р. позивач ОСОБА_1 прийнята за переведенням з КП «Підприємство комунальної власності» ЕМР з 30.04.2019 р. на посаду начальника відділу кадрів в управлінні (а.с.44), про що свідчить і запис під номером 30 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.13-16).

31.10.2019 р. по КП «Тепловодоканал» ЕМР видано наказ №192 «Про скорочення штату та чисельності» (далі Наказ №192 від 31.10.2019 р.) з метою введення в дію з 01.01.2020 р. нової організаційної структури підприємства, оптимізації штатної чисельності, раціонального використання трудових та матеріальних ресурсів підприємства (а.с.79-80зворот, 165-166зворот), яким, зокрема, з 01.01.2020 р. визначено скоротити посаду начальника відділу кадрів, яку займала позивач (а.с.79, 165), та з яким позивач ОСОБА_1 була ознайомлена під особистий підпис 05.11.2019 р. (а.с.80, 166).

При цьому, слід зазначити, що позивач не ставить питання про визнання незаконним та скасування Наказу №192 від 31.10.2019 та судом не встановлено доказів які б вказували на те, що зазначений наказ визнано незаконним та скасовано у встановленому законом порядку, у тому числі, щодо позивача.

Крім того, пунктом 6.5.2 підпункту 6.5 пункту 6 Статуту КП «Тепловодоканал» ЕМР, передбачено право підприємства самостійно визначати структуру управління підприємством, штатний розпис, умови оплати праці персоналу (а.с.53зворот). А положеннями підпункту 7.5 пункту 7 6 Статуту КП «Тепловодоканал» ЕМР, зокрема, визначення та затвердження структури управління та штатного розпису підприємства з урахуванням умов та фонду оплати праці відноситься до виключних повноважень Директора.

Таким чином, враховуючи зазначене, а також те, що наказ №192 від 31.10.2019 не є предметом спору у даній справі, суд не вбачає законних підстав надання аналізу правомірності його видачі.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини 1, 3 статті 492 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Наказом (розпорядженням) №19-к від 09.01.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8, 93) (далі оскаржуваний Наказ №19-к від 09.01.2020).

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

05.11.2019 р. позивачем ОСОБА_1 підписано попередження про скорочення штату працівників від 05.11.2019 р. КП «Тепловодоканал» ЕМР (а.с.10).

Частиною 2 статті 42 КЗпП України передбачено переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, яке враховується лише у випадку скорочення на підприємстві рівнозначних посад. Проте, матеріали справи не містять відомості щодо наявності з 09.01.2020 р. на підприємстві рівнозначної тієї посаді яку займала позивач та яка скорочувалась (а.с.79-80, 81-88, 89, 90-91), яка б була вільною та кваліфікаційні вимоги до якої відповідали кваліфікації позивача, наявності ідентичної посади, яка позивачеві запропонована не була, судом не встановлено.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача, щодо того, що відповідачем їй не пропонувалась вакансія начальника відділу з управління персоналом на яку наказом було призначено ОСОБА_18 (а.с.168-170, 171, 172), погоджуючись з цього приводу з позицією відповідача, якою суду доведено наявність переваги ОСОБА_18 щодо її призначення на вказану посаду начальника відділу з управління персоналом відносно позивача ОСОБА_1 враховуючи кваліфікаційні вимоги які вставляться для зайняття зазначеної посади визначених Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників затвердженого Наказом Міністерства праці на соціальної політики України №336 від 29.12.2004 у розділі Кваліфікаційні вимоги, що знайшло своє відображення і у порівняльній таблиці відповідності кваліфікації ОСОБА_18 та ОСОБА_1 наведеної позивачем у клопотанні про приєднання доказів (а.с.164зворот), додаткових письмових поясненнях (а.с.189-190), що знайшло своє підтвердження із відомостями щодо позивача ОСОБА_1 наявних у матеріалах справи (а.с.211, 212, 213, 215) та відповідно до яких кваліфікаційний рівень позивача не відповідає посаді начальника відділу з управління персоналом, оскільки, у тому числі, позивач не має відповідної вищої освіти, що не спростовано позивачем.

18.12.2019 р. позивачу ОСОБА_1 відповідачем пропонувалась вакантна посада на КП «Тепловодоканал» ЕМР: інспектора (з табельного обліку), на яку позивач згоду не надала (а.с.11).

В день звільнення 09.01.2020 р. позивачу також пропонувались наступні посади: агента з постачання служби матеріально-технічного постачання, майстра дільниці служби теплопостачання, інспектора (з контролю якості послуг), оператора теплового пункту дільниці з обслуговування та ремонту теплових мереж м-нів 5-7 та обладнання ТРП №6, 7, 8, 9, 11, 12 служби теплопостачання, оператора очисних споруд з експлуатації ООС служби водовідведення, від яких позивач відмовилась і не заперечувала проти її звільнення (а.с.12, 47).

Щодо посилань позивача на те, що протягом з 05.11.2019 р. по 09.01.2020 р. до КП «Тепловодоканал» ЕМР були працевлаштовані особи на посади які не були запропоновані позивачу, слід зазначити наступне.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідно до направлених повідомлень на період з 01.11.2019 р. по09.01.2020 р.загальна кількість прийнятих на роботу до КП «Тепловодоканал» ЕМР складає 15 осіб (а.с.113).

Відповідно до даних повідомлень про прийняття на роботу (а.с.195, 198, 201-210), фактично до КП «Тепловодоканал» ЕМР було прийнято 14 працівників, оскільки інформацію по особі: ОСОБА_8 подано два рази (а.с.204, 205). При цьому, 12 осіб були прийняті за строковим трудовим договором за період з 02.11.2019 р. по 04.01.2020 р., а саме: ОСОБА_5 - агентом з постачання СзПВ та МТЗ; ОСОБА_6 - слюсар АВР Цеху теплопостачання; ОСОБА_7 - монтажник санітарно-технічних систем і устаткування Цеху теплопостачання; ОСОБА_8 - слюсар АВР Цеху водопостачання і каналізації; ОСОБА_9 тракторист, Відділ головного механіка; ОСОБА_10 електрогазозварник, Цеху водопостачання та каналізації; ОСОБА_11 - слюсар АВР Цеху теплопостачання; ОСОБА_12 електрогазозварник Цеху теплопостачання; ОСОБА_13 - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування; ОСОБА_14 - лаборант хіміко-бактеріологічного аналізу, ХБЛ; ОСОБА_15 - слюсар АВР Цеху теплопостачання; ОСОБА_16 - слюсар АВР Цеху теплопостачання. Та дві особи: ОСОБА_19 на посаду електрозварювальника, Цеху водопостачання та каналізації (а.с.196, 197) і ОСОБА_20 на посаду газозварювальника, Цеху теплопостачання (а.с.199, 200) безстроково, при цьому, як вбачається зазначені посади, на які вказані особи взяті безстроково, не відповідають приписам ст.492 КЗпП України щодо запропонування всіх наявних вакантних посад які позивач може займати відповідно до її професії, спеціальності та кваліфікації (а.с.211, 212, 213, 215).

Крім того, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що на ці, вказані вище посади, вона не претендує та вони її не цікавлять.

Що ж стосується вказаних 12 (дванадцяти) посад за строковими трудовими договорами, то крім невідповідності кваліфікаційним вимогам до них відносно кваліфікації позивача та, як зазначає відповідач і не спростовано позивачем, строк для виконання робітза вказаними вакансіями на які були призначені вказані вище особи, закінчився 04.01.2020 р. Таким чином суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності підстав для пропонування позивачу відповідачем вказаних вище посад.

Змістом частини 2 статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України визначено, що роботодавець є таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом періоду з дня попередження про вивільнення і які існували на день звільнення, за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, що відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. у справі № 6-40цс15.

За зазначеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем було виконано вказаний обов`язок відносно позивача при його скороченні оскаржуваним Наказ №19-к від 09.01.2020 та порушень за цих підстав судом не встановлено.

Щодо посилань позивача на відсутність згоди Професійної спілки «ТВК» (а.с.151-151зворот), членом якої є позивач (а.с.147, 148-150), суд зазначає наступне.

Відповідачем заперечується відсутність згоди Професійної спілки «ТВК» та зазначається на те, що Наказ №192 від 31.10.2019 р. містить його погодження із головою профспілки. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що в разі незгоди із наказом про скорочення та зі звільненням позивача за таких підстав, профспілка «ТВК» повинна була направити відповідне повідомлення директору підприємства у визначені законодавством строки, проте цього не зробила, не було таких звернень протягом усього періоду з дня видачі Наказу №192 від 31.10.2019 р. включаючи і день звільнення позивача 09.01.2020, а також і в подальшому.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що був членом профспілки «ТВК» на період коли відбувалось скорочення працівників на підприємстві, проте не пам`ятає чи відбувалось засідання профспілки «ТВК» по скороченню працівників, у тому числі і позивача.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила що була членом профспілки «ТВК», у засіданні профспілки «ТВК» по скороченню працівників, у тому числі і позивача, особисто вона участі не приймала.

Свідок ОСОБА_23 , в судовому засіданні зазначив, що у період видачі наказу «Про скорочення штату та чисельності» та звільнення позивача був членом профспілки. Про видачу наказу «Про скорочення штату та чисельності», яким скорочувалась у тому числі і посада яку займала позивач, було відомо усім працівникам на підприємстві. У засіданні профспілки «ТВК» щодо скорочення працівників які є членами профспілки, у тому числі і позивача, особисто він участі не приймав. Повноваженнями щодо проведення зборів профспілки, як-то і з питання щодо скорочення працівників, складання відповідних документів, у тому числі з приводу незгоди зі звільненням, отримання поштової кореспонденції, наділений безпосередньо голова профспілки «ТВК».

Частиною 1 статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 43 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

При цьому, відповідно приписів ч.2 ст.19 КЗпП України, у випадку порушення власником або уповноваженим ним органом (особою) умов колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 494 КЗпП України, професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Відповідно до частини 7 статті 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Як вбачається з Наказу №192 від 31.10.2019 «Про скорочення штату та чисельності» останній містить ознайомлення з ним та погодження підписами також Головами профспілки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (а.с.80), як на це вказує і представник відповідача.

Отже, як з`ясовано під час розгляду справи, працівникам підприємства КП «Тепловодоканал» ЕМР, у тому числі і членам профспілки «ТВК» та її головам, було відомо про скорочення працівників підприємства, у тому числі і позивача. Однак, доказів, що профспілкою «ТВК» вживались будь-які заходи, у тому числі, визначені вказаними ч.2 ст.19, ч.5, ч.7 ст.43, ч.3 ст. 494 КЗпП України, щодо повідомлення власника про наявність порушень щодо скорочення працівників, у тому числі посади яку займала позивач, або головами профспілки надсилались повідомлення про незгоду із звільненням, у тому числі позивача, або відтермінування її звільнення, як-то і у визначені законодавством строки, суду надано не було.

Крім того, як зазначалось вище, сам Наказ №192 від 31.10.2019 р. містить його погодження головами профспілки, проте позивач не оскаржує вказаний наказ, у тому числі щодо себе, не ставить питань про визнання його незаконним та скасування, а судом не встановлено рішень якими б вказаний Наказ було скасовано.

У зв`язку з зазначеним, суд вважає спростованою позицію позивача щодо відсутності згоди профспілки «ТВК» на її звільнення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 оскаржуваним Наказом №19-к від 09.01.2020 відбулось за відсутності порушень з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновок суду про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 оскаржуваним Наказом №19-к від 09.01.2020 відбулось з дотриманням вимог законодавства, вимоги про скасування Наказу (розпорядження) №19-к від 09.01.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» та поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР з 09.01.2020 р., задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у скасуванні Наказу (розпорядження) №19-к від 09.01.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» та поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР з 09.01.2020 р., вимоги позову в частині стягнення з КП «Тепловодоканал» ЕМР на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період вимушеного прогулу та допущення негайного виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрів КП «Тепловодоканал» ЕМР з 09.01.2020 р. і стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 18252,96 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за вимогами про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від його сплати в усіх інстанціях та враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, положення ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір за цими вимогами розподілу не підлягає між сторонами.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 16.01.2020 р. між адвокатом Вигівським Я.В. та позивачем було укладено вказаний Договір яким визначено і гонорар адвоката за виконану роботу (а.с.32).

Відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи зазначені положення законодавства, висновок суду про відмову в задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати з правничої допомоги понесені позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 141, 211, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: професійна спілка «ТВК», про скасування індивідуального акту, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.п.15.5 п.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами та доповненнями).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 листопада 2021 року.

Суддя: М. О. Куценко