Ухвала

15 січня 2021 року

м. Київ

справа № 127/9697/20

провадження № 61-19641ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та відшкодування витрат за надання юридичної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь в порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду моральну шкоду у розмірі 14 169,00 грн та суму, сплачену ним за надання юридичної допомоги у розмірі 90 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 квітня 2019 року відносно нього було складено протокол про порушення митних правил за частиною першою статті 483 МК України, а саме переміщення товарів через митний кордон України з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року, закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 483 МК України ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилаючись на частину першу статті 1176 ЦК України, позивач зазначав, що він перебував у статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з 01 квітня 2019 року (дата складання протоколу про порушення митних правил) до 01 серпня 2019 року (дата винесення Вінницьким апеляційним судом постанови у справі № 127/14999/19), тобто протягом трьох місяців.

Законодавством встановлений мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який становить 14 169,00 грн із розрахунку 3 календарні місяці перебування у статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності х 4723,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року).

Також у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності з метою отримання належної юридичної допомоги ОСОБА_1 звернувся до адвоката Балтака Д. О., з яким були укладені відповідні договори про надання правової допомоги. В рамках виконання взятих на себе зобов`язань по наданню правової допомоги згідно умов вищенаведених договорів заявнику наданий ряд послуг правового характеру, які знайшли своє відображення та перелік в актах прийому - передачі наданих послуг та які були належним чином оплачені на загальну суму 90 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду моральну шкоду у розмірі 14 169,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

28 грудня 2020 року Балтак О. О. , який діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2020 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та відшкодування витрат за надання юридичної допомоги, ціна позову у даній справі становить 104 169 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та відшкодування витрат за надання юридичної допомоги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко