РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/17873/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, в якій просила визнати факт перебування її у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 в період з 05.12.2019 року по 19.01.2020 року та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10500 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що у зазначений період часу вона працювала продавцем у ФОП ОСОБА_2 , який зареєстрований приватним підприємцем та одним з основних видів його діяльності є роздрібна торгівля з лотків на ринку. Її робота полягала у продажі різних солодощів, цукерок, бубликів, попкорну, глінтвейну з лотка дерев`яного будиночку під № НОМЕР_1 , який розміщений поруч з торговим центром «Злата Плаза» м. Рівне. Згодом вона зрозуміла, що трудовий договір з нею було оформлено в усній формі. Згідно з домовленістю про оплату її праці за вказаний період роботи, ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний був виплатити їй заробітну плату в розмірі 16100 грн. Однак, фактично сплатив їй лише 5600 грн, відтак залишок заборгованості по оплаті праці становить 10500 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 , наполягаючи на задоволенні своїх вимог, пояснила, що по оголошенню на інтернет сайті «ОЛХ. Робота в м. Рівне» вона прийшла до ФОП ОСОБА_2 для працевлаштування на посаду продавця. Погодившись на запропоновану відповідачем оплату праці в день в розмірі 350 грн. «на руки» та ознайомившись з робочим графіком вона з 05.12.2019 року приступила до роботи. Згодом зрозуміла, що трудовий договір був оформлений в усній формі. Факт її роботи у ФОП ОСОБА_2 можуть підтвердити працівники дерев`яних будиночків, що були розташовані поруч з тим, в якому працювала вона, чи родичі та знайомі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, посилаючись на те, що всупереч вказівкам позивача, він самостійно здійснював торгівлю у орендованому будиночку, будь-яких правовідносин ні трудових, ні цивільно-правових із ОСОБА_1 у нього ніколи не було. Зазначає, що із доданих позивачем до клопотання про звільнення від сплати від судового збору від 02.11.2020 року доказів, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків, з яких вбачається, що позивач у зазначений нею період отримувала матеріальну допомогу від держави, а з довідки Рівненського міського центру зайнятості від 09.07.2020 року вбачається, що остання перебувала на обліку у Рівненському міському центрі зайнятості як безробітна, що свідчить про те, що у цей період не могли скластися трудові відносини між позивачем та ним.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, заслухавши позивача, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків.

Судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.05.2007 року з основним видом діяльності організація інших видів відпочинку та розваг код КВЕД 93.29.

Як слідує з пояснень позивача, трудовий договір з нею був оформлений в усній формі, оплату проведено не було, хоча вона виконувала покладені на неї функції.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(статті 76, 80 ЦПК України).

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. Згідно зі ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто предметом трудового договору є праця людини, а предметом цивільно-правових відносин результат такої праці.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що позивач дійсно працювала продавцем у дерев`яному будиночку під № 9, який розміщений поруч з торговим центром «Злата Плаза» м. Рівне. Однак, про те, що позивач перебувала із ФОП ОСОБА_2 саме у трудових відносинах не повідомили, оскільки пояснити розпорядок роботи, яка оплата праці, умови праці не змогли.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

В свою чергу, позивачем, на підтвердження доводів щодо існування між нею та відповідачем трудових відносин в період з 05 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року не надано належних доказів, а саме щодо: допущення її до роботи, виконання трудової функції та обсягу робіт, ознайомлення її з правилами трудового розпорядку, виплату заробітної плати.

З огляду на ці положення ОСОБА_1 повинна була дотриматись умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме писати заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо.

Натомість, під час судового розгляду справи позивач не надала суду доказів того, що вона писала заяву про прийняття на роботу, та надавала відповідачу трудову книжки та інші документи.

Матеріали справи свідчать, що наказ про прийняття на роботу позивач не отримувала, трудовий договір не укладався, що позивачем і не заперечується, оскільки остання посилається на те, що тільки згодом зрозуміла, що трудовий договір з нею було оформлено в усній формі. Тобто, позивач фактично усвідомлювала відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувалася з цим.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року "Про практику розгляду судами трудових спорів" фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

З відзиву відповідача слідує, що ОСОБА_1 не допускалася до будь-якої роботи в орендованому ним у дерев`яному будиночку поблизу торгового центру «Злата Плаза» м. Рівне. Трудовий договір з нею не укладався і наказ про її прийом на роботу не видавався. Заробітна плата їй не нараховувалась і, відповідно, не виплачувалась.

В судовому засіданні належних та допустимих доказів, що дерев`яний будиночок № 9, який розміщений поруч з торговим центром «Злата Плаза» орендував саме ОСОБА_2 позивачем не надано.

Позивач не навела суду доказів того, що вона дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а навпаки долучила до клопотання про звільнення від сплати від судового збору від 02.11.2020 року докази, а саме довідку Управління праці та соціального захисту населення № 124 від 16.01.2020 року про те, що вона перебуває на обліку та з 07.08.2019 року до 17.07.2021 року призначено допомогу на дитину та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків у період 04.2019 року по 01.2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримувала матеріальну допомогу від держави, що спростовує наявність трудових відносин між сторонами.

Також в ході розгляду справи судом не здобуто доказів, що ФОП ОСОБА_2 здійснювались грошові відрахування до податкових органів та пенсійного фонду за такого працівника, як ОСОБА_1 , що могло б свідчити про наявність трудових відносин між сторонами.

Так, в процесі судового розгляду позивачем не було надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було б встановити факт наявності між позивачем та ФОП ОСОБА_2 трудових відносин, а саме ОСОБА_1 не доведено, що вона на законних підставах працювала у ФОП ОСОБА_2 , зокрема не надано виписок, наказів про прийом чи звільнення його з роботи.

З огляду на викладене, судом не було встановлено до яких саме трудових обовязків приступила позивач в якості продавця, як нею зазначено в позові, яку саме роботу виконувала, який результат цієї роботи, тривалість виконання таких робіт, в той час, як згідно приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність факту існування трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 в період з 05.12.2019 р по 19.01.2020 р., що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Недоведеність укладеного трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

За таких підстав, суд вважає заявлені позовні вимоги не обгрунтованими та недоведеними у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів, а тому в їх задовленні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , проживає АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 18 січня 2021 року.

Суддя Н.Г. Кучина