Справа № 463/3066/21
Провадження № 2/463/1060/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

прокурора - Байтали Ю.В.,

представника позивача - Шагай О.О. ,

представника відповідача - Ільків Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності/довірчої власності: 32890683, дата, час державної реєстрації 15.08.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Львівською місцевою прокуратурою № 1 (на даний час Галицька окружна прокуратури міста Львова) встановлено, що 30.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась в Личаківський районний суд м.Львова з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підвал під літ.6-1, площею 20,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 . Під час судового розгляду справи № 463/3024/16-ц Личаківським районним судом м.Львова встановлено, що 07.09.1993 року між ОСОБА_2 та Фондом комунального майна м.Львова укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2151, згідно якого позивач отримала в користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Даний договір укладено на невизначений термін. 25.04.1997 року листом за № 1948 представництво Фонду державного майна України у м.Львові запропонувало ОСОБА_2 приватизувати орендоване приміщення, відповідно до ухвали сесії Львівської міської Ради народних депутатів № 632 від 13.03.1997 року «Про деякі питання приватизації комунального майна м.Львова». Нежитлове приміщення ОСОБА_2 не приватизувала. 26.08.1997 року у відповідності до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 866, нежитлове приміщення під літ.6-1, площею 20,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 передано у користування під господарські потреби сім`ї ОСОБА_2 , а договір оренди нежитлових приміщень № 2151 від 07.09.1993 року анульовано за згодою сторін. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 . Постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року, задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області, поданої в інтересах держави в особі Львівської міської ради та скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. За результатом опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради прийнято рішення (індексний номер 48317828 від 20.08.2019 року) та проведено державну реєстрацію права власності на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 32890683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Підстава державної реєстрації права власності за відповідачем стало рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, яке скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року. Відтак, скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, свідчить про втрату таким рішенням юридичної сили та є наслідком припинення речового права. Постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року, встановлено незаконність набуття права власності на підвал за відповідачем. Так, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, вчинена на підставі скасованого судового рішення, яке зазначено підставою проведення такої реєстрації, є такою, що вчинена за відсутності правових підстав виникнення права власності. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Позовна заява поступила до суду 22.03.2021 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 13.05.2021 року подала до суду відзив, з якого вбачається, що 10.06.2019 року Личаківський районний суд м.Львова за результатом розгляду справи № 463/3024/16-ц прийняв рішення, яким визнав за нею право власності за набувальною давністю на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 . Отримавши дане рішення, яке набрало законної сили вона звернула його до виконання. 15.08.2019 року Державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Душек І.М. зареєстровано право власності на підвал на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, яке набрало законної сили 15.07.2019 року. 20.08.2019 року після державної реєстрації позивач подав апеляційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року у справі № 463/3024/16-ц. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, однак не ставив питання про скасування державної реєстрації, яка вже існувала. Трактування позивача не відповідають дійсності, оскільки реєстрація права власності від 15.08.2019 року вчинена на підставі чинного рішення Личаківського районного суду м.Львова, яке набрало законної сили. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач 25.05.2021 року подав відповідь на відзив з якого вбачається, що державна реєстрація права власності на спірне приміщення проведена за позивачем на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року (справа № 463/3024/16-ц), яке 30.01.2020 року скасоване постановою Львівського апеляційного суду. Скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, про визнання за ОСОБА_2 права власності на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. по АДРЕСА_1 , свідчить про втрату таким рішенням юридичної сили та є наслідком припинення речового права. У відзиві на позов ОСОБА_2 не спростовано доводів щодо відсутності правових підстав для існування у неї права власності на спірне приміщення, що набуте на підставі рішення суду, яке в подальшому скасованого судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19 липня 2021 року, закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд.

Прокурор Галицької окружної прокуратури м.Львова, який діє в інтересах держави в особі Львівської міської ради Байтала Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові.

Представник позивача Львівської міської ради Шагай О.О. в судовому засіданні підтримала позов.

Представник відповідача - адвокат Ільків Г.М. в судовому засіданні позов заперечила, з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи вищезазначені обставини, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року у справі № 463/3024/16-ц, визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи ЛКП «Господар», ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю (а.с.14-16).

Як вбачається з листа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 4-2302-318 від 05.02.2019 року, нежитлове приміщення під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. по АДРЕСА_1 , належить до комунальної власності (а.с.17).

Згідно листа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 2302-3804 від 14.08.2019 року вбачається, що рішенням виконавчого комітету Чарвоноармійської районної ради народних депутатів № 176 від 10.03.1987 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 включено в реєстр житлових будинків, які належать місцевим радам (а.с.18).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради прийнято рішення (індексний номер 48317828 від 20.08.2019 року) та проведено державну реєстрацію права власності на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 32890683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Підстава державної реєстрації права власності на підвал за відповідачем ОСОБА_2 стало рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2019 року (справа № 463/3024/16-ц), яке скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року (а.с.19).

Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.182 ЦК України).

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі по тексту - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.3 вказаного вище Закону держава гарантує об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Пунктом 1 ч.2 ст.27 Закону визначено, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст.ст.329, 344 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Згідно зі ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 172 ЦК України передбачено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частинами 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991 року № 728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м.Львова.

Так, Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому, в тому числі нежитлові приміщення у складі цього будинку однозначно віднесено до власності місцевих рад. Окремої реєстрації на кожне приміщення чинне на той момент законодавство не передбачало.

Право комунальної власності територіальної громади м.Львова на будинок та спірне приміщення у ньому виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року.

У статтях 41 Конституції України, 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.15, п.10, ч.2, ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У пункті 74 постанови від 29.05.2019 року (справа № 367/2022/15-ц) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому, після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Згідно з п.5.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року (справа № 915/127/18), якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача.

Таким чином, враховуючи те, що постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 року встановлено незаконність набуття права власності на підвал за відповідачем та державна реєстрація права власності вчинена на підставі скасованого судового рішення, яке стало підставою проведення такої реєстрації, суд приходить до висновку, що вказана реєстрація вчинена за відсутності правових підстав виникнення права власності, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача (платник Львівська обласна прокуратура) належить стягнути судовий збір у розмірі 2270,0 гривень, який сплачений при пред`явлені позову, що стверджується платіжним дорученням № 415 від 15.03. 2021 року (а.с.2).

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на підвал під літ.6-І, площею 20,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності/довірчої власності: 32890683, дата, час державної реєстрації 15.08.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської обласної прокуратури () сплачений судовий збір у розмірі 2270,0 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Галицька окружна прокуратура м.Львова, місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.Ак.Богомольця,9, .

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: 79006, м.Львів, площа Ринок,1, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено - 15 листопада 2021 року.

Суддя Грицко Р.Р.