Справа № 192/1688/20
Провадження № 2/192/133/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Тітової О.О.,

з участю секретаря - Чикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 16 жовтня 2020 року звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 року в розмірі 45 758 грн. 06 коп., яка складається з: тіла кредиту 27 511 грн. 97 коп.; відсотків 9 625 грн. 39 коп. та пені 8 620 грн. 70 коп. Також просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 102 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву відповідач отримала доступ до всіх без виключення послуг банку, а між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 29000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в сумі 45 758 грн. 06 коп. станом на 23.09.2020.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача до суду 25 листопада 2020 року подано відзив. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та неправомірними. Зазначає, що в порушення вимог закону та усталеної судової практики позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення з відповідачем договору приєднання, оскільки умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач нею відповідачем не підписані. В заяві від 26.10.211, підписаній відповідачем процентна ставка не зазначена, немає умов договору про встановлення відповідальності у вигляд неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Вважає, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті з огляду на їх мінливий характер не можна сприймати, як частину кредитного договору, укладеного 26.10.2011 у зв`язку з підписанням заяви-анкети, оскільки вони не підписані та не визнаються. Також посилається на те, що кредитний ліміт взагалі не був встановлений, а при отриманні першої кредитної картки 28.10 .2013 кредитний ліміт встановлено було у розмірі 2500 грн, який потім 18.11.2015 збільшено до 6 000 грн і 14.01.2016 збільшено до 8 000 грн. Надалі кредитний ліміт не збільшувався. Вважає, що довідка в якій зазначено про збільшення кредитного ліміту аж до 29 000 грн. не може бути доказом, оскільки складена банком в односторонньому порядку, а інших належних достатніх та достовірних доказів на підтвердження отримання нею коштів у зазначеному в розрахунку заборгованості розмірі тіла кредиту не надано. Зазначення в позовній заяві кредитного ліміту, не вказаного в анкеті-заяві не доводить факт отримання нею сум, зазначених в розрахунку заборгованості. За весь час існування відносин з банком відповідач здійснювала відповідні платежі в рахунок погашення заборгованості, крім того, банк неодноразово автоматично списував кошти в погашення заборгованості відповідача, однак частина внесених та списаних банком коштів відповідача йшла на погашення нарахованих відсотків та пені, які банк не мав права нараховувати, тому сума заборгованості за простроченим тілом кредиту мала б бути зменшена на платежі, які безпідставно та неправомірно були зараховані в погашення заборгованості з відсотків та пені. Просила в задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі.

14 грудня 2020 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 26.10.2011 в розмірі 35 375 грн. 36 коп. з яких: 25 749 грн. 97 коп. тіло кредиту, 9 625 грн. 39 коп відсотки. Також просив стягнути понесені позивачем судові витрати.

Позивачем суду 14.12.2020 надано відповідь на відзив в якому позивач наголосив, що підписана 26.10.2011 заява про приєднання до Умов та правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на сайті банку, складають договір про надання банківських послуг, оскільки позивачем надані саме ті Умови та правила, які діяли на момент підписання заяви 26.10.2011. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку відповідач отримав та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Картковим рахунком є рахунок фізичної особи до якого випущена картка та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За допомогою ключів карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування рахунку. Відповідач отримавши картку зі встановленим кредитним лімітом користувався наданими грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів також вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість. Відповідачем розмір заборгованості, зазначений банком, не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також зазначив, що відповідач неправомірно посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» оскільки відповідачу надано грошові кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а не споживчий кредит. Зауважував, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином. Позивач зазначає, що підтвердженням чинності редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви є наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, довідка щодо виданих кредитних карток відповідача, довідка зміни розміру кредитного ліміту та виписка по рахунку відповідача. У відповіді на відзив позивач також просив врахувати позицію Верховного суду, викладену в постанові від 10.04.2019 у справі №336/1635/16-ц щодо доведеності фактів отримання кредитних коштів та наявності кредитних правовідносин між сторонами, також позицію викладену в постановах від 28.03.2019 у справі №428/2873/17 та від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц щодо підтвердження факту укладення кредитних правовідносин, та позицію викладену в постанові від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц щодо підтвердження чинності Умов та правил на час укладення договору. Представник позивача також зазначив, що довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки є внутрішньобанківським документом, що відображає операції здійснені клієнту щодо встановлення кредитного ліміту по кредитній картці та формується банківським комплексами та підписується представником, тому посилання позивача щодо збільшення розміру кредитного ліміту до 29 000 грн. є підтвердженим. Підтвердженням зняття коштів з карткового рахунку та їх суми є виписка. Щодо розрахунку заборгованості представник зазначив, що розрахунок не є первинним документом за своєю природою, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного рахунку грошових коштів по рахункам кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоду часу. Оскільки кредитний продукт, наданий відповідачу має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів та з урахуванням того, що сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, лінія якого є поновлюваною, позивачем здійснено розрахунок автоматизованою системою банку станом на 23.09.020, якою враховано та відображено всі фінансові зобов`язання відповідача та здійснені платежі на виконання умов договору. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав зобов`язання за договором, і його посилання на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не мають прийматись судом до уваги, тому позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представником відповідача до суду 12 січня 2021 року надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник зазначив, що процентна ставка в підписаній 26.10.2011 відповідачем анкеті-заяві зазначена не була, тому сторони не погодили розмір та підстави стягнення процентів, а про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не заявив. Крім того, зазначив з посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що оскільки доказів того, що відповідач зрозуміла саме додані до позовної заяви Умови і Правила та Тарифи банку при поданні та підписанні анкети-заяви, що саме з ними вона ознайомлена та погодилася суду так і не надані, ці Умови та Тарифи не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг, тому вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Сторони в судове засідання не заявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представником позивача та представником відповідача надано заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

26 жовтня 2011 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в 26 жовтня 2011 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до яких відповідач отримала дебетову картку. , відповідно до яких відповідач отримала дебетову картку.

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До вказаної Анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором б/н від 26.10.2011 станом на 23.09.2020 року в сумі 45 758 грн. 06 коп., складається з: тіла кредиту в сумі 27 511 грн.97 коп., відсотків в сумі 9 625 грн. 39 коп., пе6ні в сумі 8 620 грн. 70 коп.

Позивачем надана виписка за договором № б/н станом на 25.09.2020 ОСОБА_1 , згідно якої за рахунками відповідача здійснювався рух коштів в період з 17.10.2013 по 10.09.2020.

Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) з якої вбачаються операції:

Старт карткового рахунку 17.10.2013 НОМЕР_1 ;

Зміна кредитного ліміту 17.10.2013 Кредитний ліміт: 300,00; Примітка: Встановлення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 28.10.2013 Кредитний ліміт: 2500,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 18.11.2015 Кредитний ліміт: 6000,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 14.01.2016 Кредитний ліміт: 8000,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 22.08.2017 Кредитний ліміт: 25000,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 22.05.2018 Кредитний ліміт: 27000,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 04.12.2018 Кредитний ліміт: 29000,00; Примітка: Збільшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 26.02.2019 Кредитний ліміт: 23696,57,00; Примітка: Зменшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 01.03.2019 Кредитний ліміт: 23696,57,00; Примітка: Зменшення кредитного ліміту;

Зміна кредитного ліміту 03.08.2019 Кредитний ліміт: 0,00; Примітка: Зменшення кредитного ліміту;

Позивачем надана довідка про видачу відповідачці ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н наступних карток:

-№ НОМЕР_1 від 17.10.2013, терміном дії до 04/17;

-№ НОМЕР_2 від 01.04.2016, терміном дії до 12/19;

-№ НОМЕР_3 від 22.09.2017, терміном дії до 09/21;

-№ 469124 від 27.12.2017, терміном дії до 09/21;

-№ 056226 від 27.12.2017, терміном дії до 09/21;

-№ 124223 від 04.12.2018, терміном дії до 10/22.

Згідно з наданим банком після зменшення розміру позовних вимог розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором б/н від 26.10.2011 станом на 29.11.2020 року становить 35 375 грн. 36 коп. з яких: 25 749 грн. 97 коп. тіло кредиту, 9 625 грн. 39 коп відсотки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві від 26.10.2011 зазначено про оформлення ОСОБА_1 дебетової картки. Однак, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо розміру кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання. Суд погоджується із доводами позовної заяви щодо наявності між сторонами договірних відносин, однак банком, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 кредитних коштів та їх розміру.

Як зазначає сам представник у відповіді на відзив довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки є внутрішньобанківським документом, формується банківським комплексами та підписується представником банку, тобто повністю залежить від дій представника банку, який її складає. Зазначена довідка не є первинним документом.

Оскільки довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача не є первинним документом суд вважає, що позивачем не доведено розміру встановленого відповідачу кредитного ліміту та збільшення його розміру під час дії укладеного між сторонами договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема з урахуванням зменшення позовних вимог, заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять інформації про те, які саме тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» були застосовані банком («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»).

Матеріали справи не містять також і підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами та Витягом з Тарифів ознайомилась відповідач та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неможливості застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви інформацію про умови кредитування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про отримання кредиту та його розміру, сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на що є посилання в анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. З огляду на викладене суд вважає, що посилання представника відповідача на Закону України «Про захист прав споживачів» є повністю виправданим, а посилання представника позивача щодо встановлення за укладеним 26.10.2011 договором розміру кредитного ліміту, а не надання споживчого кредиту не спростовують висновків суду.

Суд приходить до висновку, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не визнаються відповідачем, не містять її підпису, будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг діяли під час укладення 26.10.2011 договору матеріали справи не містять, його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви 26.10.2011. Зазначений висновок суду узгоджується з висновками Верховного суду, викладених в постановах від 10.04.2019 у справі №336/1635/16-ц, від 28.03.2019 у справі №428/2873/17, від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц та від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц на що посилався представник позивача у відповіді на відзив.

Суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, підписуючи 26.10.2011 Анкету-заяву ОСОБА_1 оформила на своє ім`я дебетову карту.

З урахуванням посилань представника позивача щодо здійснення розрахунку заборгованості за допомогою автоматизованої системи банку, якою за результатами обробки фактичного операційного рахунку грошових коштів по рахункам кредитної угоди, самостійно розраховується заборгованість, суд не приймає як належний та допустимий доказ надані позивачем розрахунки заборгованості станом на 23.09.2020 та з урахуванням зменшених позовних вимог станом 29.11.2020, оскільки первинних документів, які б свідчили про суму отриманих відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів суду не надано.

Позивач посилається на виписку з рахунку, як на первинний документ, що підтверджує зняття коштів відповідачем з карткового рахунку та їх суми. Однак, як зазначає сам представник позивача, виписка містить в тому числі і інформацію щодо надходження коштів від відповідача в погашення заборгованості.

Враховуючи особливості кредитних договорів АТ КБ «ПриватБанк» та його відмінність від інших кредитних договорів в яких істотні умови договору чітко визначені, суд позбавлений можливості самостійно визначити суму фактично отриманих відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів та суму фактично повернутого нею кредиту.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виписка з рахунку відповідача не відображає реальної заборгованості відповідача за тілом кредиту, оскільки сформована з урахуванням автоматичного списання, нарахування банком відсотків, пені, що суперечить умовам договору. Достовірних доказів на підтвердження доводів щодо наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту у вказаній в позовній заяві сумі суду не надано.

Суд вважає, що за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 позивач має право відповідно до ст. 530 ЦК України вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, якщо фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 207, 526, 549, 610-612, 625, 626, 628,638, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 у розмірі 35375 грн. 36 коп. та судових витрат у розмірі 2102 грн. - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя О.О. Тітова