ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Любаренком Ігорем Олеговичем , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, просив зобов`язати відповідача негайно (не пізніше п`яти днів) усунути порушення правил пожежної безпеки, вказані в актів ГУ ДСНС у м. Києві №1 від 08.01.2020 року.

В обгрунтування зазначає, що проживає в гуртожитку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та в якому вона мешкає, 08.01.2020 р. ГУ ДСНС у м. Києві була проведена позапланова перевірка щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, за результатами проведення якої складений відповідний акт. Перевіркою встановлено, що приміщення гуртожитку експлуатується з порушенням правил та норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2020 року у справі №640/4333/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021р., адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України задоволено, застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень гуртожитку Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України, який розташований в м. Києві по вул. Метрологічна, 1, до повного усунення порушень, зазначених в актів перевірки, шляхом відключення електроживлення та накладення печатки на головний електрощит гуртожитку. Адміністративним судом встановлено, що не усунення відповідачем хоча б одного з порушень, встановлених в акті перевірки, загрожує життю та здоров`ю людей, які там проживають. 26.07.2021р. в гуртожитку відключили енергоживлення, відсутність якого, як зазначає позивач, призведе до її смерті, так як вона є інвалідом першої групи та потребує постійного діалізу. З огляду на що, просить забезпечити позов про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди шляхом зобов`язання відповідача усунути порушення правил пожежної безпеки.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Любаренко Ігор Олегович, про забезпечення позову до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , через представника- Любаренка Ігоря Олеговича, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що позовні вимоги і вимоги заяви про забезпечення позову не є тотожними. Судом не прийнято до уваги те, що відсутність забезпечення позову несе загрозу життю та здоров`ю людей, призведе до смерті позивача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив до суду не надійшов.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову. При цьому перелік зазначених у цій статті видів забезпечення позову не є вичерпним, а відтак, у разі необхідності, суд може забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування судом таких заходів забезпечення позову не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України.

Посилання апелянта на існування загрози її життю та здоров`ю не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - Любаренком Ігорем Олеговичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура