Справа № 199/7293/20
(2/199/933/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.01.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про скасування наказу про переведення і поновлення на роботі на раніше займаній посаді, скасування наказу про надання відпустки ветеранам війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про скасування наказу про переведення і поновлення на роботі на раніше займаній посаді, скасування наказу про надання відпустки ветеранам війни, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 2011 року, на посаді начальника автотранспортного цеху з 2018 року з окладом 46400 грн. До цього часу працював на посадах: керівника департаменту із загальних питань, керівником департаменту по забезпеченню виробництвом. Він є учасником бойових дій, також має статус переміщеної особи з тимчасово окупованих територій України.

На початку жовтня 2020 у нього була бесіда з операційним директором (являється керівником 2-ї ланки) ОСОБА_2 про зміни істотних умов його праці - переведення в структурний підрозділ у смт. Васильківка Дніпропетровської області на посаду механіка, з окладом 14 040 грн. Причина переведення - більш молодший кандидат. Як зазначає позивач, заяву на переведення на інше місце роботи він не писав і не подавав Письмового повідомлення про зміну істотних умов праці у порядку ст.32 КЗпП України також не отримував.

На підприємстві роботодавцем запроваджено внутрішній документообіг повідомлення (вкладення), отримані електронною поштою з особистих облікових записів, зареєстрованих у доменах dtek.com, вважаються офіційним зверненням посадових осіб, на яких зареєстровано відповідний обліковий запис та не потребують живого підпису п.2 наказу від 11.07.2019 № 439а/1001. 09.10.2020 позивач написав заяву про надання додаткової відпустки як учасник бойових дії. 12.10.2020 він направив електронною поштою директору ОСОБА_2 на узгодження як безпосередньому керівнику. 13 жовтня 2020 року йому було відмовлено.

13.10.2020 позивач дізнався, що вже призначено на його посаду іншу за переведенням з посади начальника виробничо-диспетчерського відділу АТЦ- з телефонного довідника для внутрішнього використання.

15.10.2020 позивач дізнався, що є наказ про його переведення і наказ про відпустку, за допомогою електронного сервісу звернувся із заявою до Голови комісії по трудова спорам з проханням розглянути спірні питання: 1) відмова наданні відпустки як учаснику бойових дій (УБД) та 2) правомірність переведення на нову посаду. В письмовій формі заява на КТС направлена поштою 15.10.2020 з повідомленні про вручення. Заява отримана роботодавцем 19.10.2020.

В цьому ж електронному зверненні до начальника відділу кадрів і одночасно голови КТС міститься відкликання заяви на відпустку з 13.10.2020 року, так як вона не була своєчасно погоджена і не був виданий наказ. У зв`язку з тим, що фактична 13.10.2020 у відпустку позивач не пішов, була подана друга заява на відпустку УБД з 28.10.2020 року.

15.10.2020 отримана електронна відповідь від Голови КТС змістом: «Згідно з поданими Вами заявами відпустка оформлена з 13.10.2020 і здійснено переведення на іншу посаду. Прошу ознайомитися з наказами (у вкладці). Таким чином, на даний момент відсутній предмет трудового спору для розгляду на КТС». У вкладці до цього електронного листа були скан-копії Наказу від 12.10.2020 № 3329-к про переведення позивача з 12.10.2020 на посаду механіка Васильківської групи дільниці механізації автотранспортного цеху операційної дирекції та Наказу від 13.10.2020 №1754-в про надання відпустки механіку Васильківської групи автотранспортного цеху ОСОБА_1 з 13.10.2020 по 28.10.2020 року.

15.10.2020 позивачем отримано грошові кошти - оплата 14днів відпустки.

21 жовтня 2020 року позивач був присутній на засіданні КТС, після чого йому була вручена копія Рішення комісії по трудовим спорам № 22, відповідно до якого рішенням встановлено, що з приводу правомірності непогодження відпустки як УБД з 13.10.20 по 28.10.20, - «Відпустка надана на підставі заяви ОСОБА_1 , отриманої 13.10.2020 року у відповідності з ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; щодо правомірності і підстав переведення на іншу посаду, - «Призначено почеркознавчу експертизу щодо визначення особи, якою було написано заяву про переведення ОСОБА_1 на посаду механіка Васильківської групи Автотранспортного цеху від 12.10.2020, а саме, визначення чи була написана зазначена заява ОСОБА_1 ».

Фактично, з 12.10.2020 року позивач переведений на нову посаду механіка в інший населений пункт, про що дізнався лише 15.10.2020. Позивач посилається на те, що роботодавець не виконав стосовно нього обов`язків, встановлених ст. 29 КЗпП України: проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; визначити робоче місце та забезпечити необхідними для роботи засобами; проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де буду працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства (ст. 120 КЗпП) і колективного договору. Жодних пропозицій і гарантій, пов`язаних з переїздом для роботи в іншу місцевість, роботодавець не надав.

За таких обставин вважає дії відповідача по переведенню його на інше місце роботи незаконними, а прийняті КТС рішення неправильними: вони мають наслідком порушення його трудових прав через відсутність дійсного його волевиявлення на зміну істотних умов праці, що є порушенням ст. 43 Конституції України. Просить скасувати накази про його переведення та надання додаткової відпустки, поновити його на роботі на раніше займаній посаді начальника автотранспортного цеху операційної дирекції, стягнути з відповідача різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки переведення позивача на іншу роботу та надання відпустки здійснювалось на підставі заяв останнього.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України.

Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 1 Європейської соціальної хартії кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.

Судом встановлено, що 12.10.2020 позивач подав заяву на ім`я генерального директора відповідача про переведення його з 12.10.2020 року на посаду механіка Васильківської групи автотранспортного цеху.

Того ж дня, 12.10.2020 року відповідачем було видано Наказ № 3329-К про переведення, за яким позивача, який займав посаду начальника автотранспортного цеху AT «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» переведено з 12.10.2020 на посаду механіка Васильківської групи дільниці механізації та транспорту автотранспортного цеху операційної дирекції, встановлено оклад в розмірі 14040,00 грн. 19 жовтня 2020 року позивач поставив відмітку на Наказі про те, що вважає його неправомірним.

Відповідно до ст.. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідачем в якості доказу правомірності своїх дій було надано суду копію заяви позивача від 12.10.2020 року про переведення його з 12.10.2020 року на посаду механіка Васильківської групи автотранспортного цеху. Позивач згідно позову заперечував написання вказаної заяви.

Судом встановлено, що переведення на іншу роботу позивачем було оскаржене до КТС. В межах розгляду спору КТС було ініційовано проведення почеркознавчої експертизи на предмет дослідження почерку та підпису особи, яка подала заяву від імені позивача від 12.10.2020 року про переведення

Відповідно до висновку експерта № 4489-20 від 10.12.2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз за клопотанням АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» згідно до ст. 106 ЦПК України для подальшого подання до суду встановлено, що рукописний текст у заяві від імені ОСОБА_1 від 12.10.2020 року про переведення на посаду механіка Васильківської групи автотранспортного цеху, який починається зі слів «начальника АТЦ Гладкова … та закінчується словами «… Директор операційний ОСОБА_3 » виконаний ОСОБА_1 . Вирішити питання, чи вчинений підпис від імені ОСОБА_1 у графі «підпис» заяви від 12.10.2020 року про переведення на посаду механіка Васильківської групи автотранспортного цеху ОСОБА_1 або іншою особою, не надається можливим через непридатність досліджуваного підпису для ідентифікації.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчивши матеріали справи, судом приходить до висновку, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставини викладені у позовній заяві, оскільки основою тверджень неправомірності дій відповідача щодо переведення позивача на іншу посаду був факт неподання та непідписання позивачем заяви від 12.10.2020 року про переведення на іншу посаду, який висновком експертизи № 4489-20 від 10.12.2020 року проведеною за дорученням акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» в повному обсязі не спростований. Позивачем клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи не заявлялось. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи спростувати факт порушення відповідачем законних прав позивача.

Щодо вимог стосовно надання додаткової відпустки, судом встановлено, що 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся за допомогою засобів електронного зв`язку (електронною поштою) з заявою про надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 днів з 13.10.2020 року.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

13 жовтня 2020 року відповідачем було видано Наказ № 1754-в «Про надання додаткової відпустки ветеранам війни», за яким ОСОБА_1 , механіку автотранспортного цеху операційної дирекції надано додаткову оплачувану відпустку окремим категоріям ветеранів війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2020 рік тривалістю 14 календарних днів з 13.10.2020 до 26.10.2020.

З наказом позивача було ознайомлено за допомогою електронної пошти 15.10.2020, оскільки останній з 13.10.2020 перебував у відпустці. 19.10.2020 року позивач поставив відмітку на Наказі про те, що вважає його неправомірним. 21.10.2020 позивачем було надано відповідачу заяву, у якій він просив продовжити термін його відпустки на 4 дні у зв`язку з хворобою з 27.10.2020. На підтвердження перебування на лікарняному з 13.10.2020 до 16.10.2020 позивач надав відповідачу листок непрацездатності. 21.10.2020 видано Наказ № 1774-в «Про продовження додаткової відпустки ветеранам війни», за яким ОСОБА_1 , механіку автотранспортного цеху продовжено додаткову оплачувану відпустку окремим категоріям ветеранів війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст. 16-2 Закону України «Про відпустки») за 2020 рік на 04 календарних днів з 27.10.2020 до 30.10.2020.

У відповідності з ст. 2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати.

Право на відпустку позивач має на підставі ст. 72-2 КЗпП, ст.16-2 Закону про відпустки, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на вищевказане суд вважає, що відповідачем було правомірно прийнято Наказ № 1754-в від 13.10.2020 «Про надання додаткової відпустки ветеранам війни», за яким ОСОБА_1 , механіку автотранспортного цеху операційної дирекції надано додаткову оплачувану відпустку. Таку відпустку надано за заявою позивача та з дотриманням вимог ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.263-265,274-279 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про скасування наказу про переведення і поновлення на роботі на раніше займаній посаді, скасування наказу про надання відпустки ветеранам війни, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: