Справа №442/7834/20
Провадження №2/442/269/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого - судді Павлів З.С., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несплачені аліменти, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, які стягуються з останнього відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №2-1846/11 за період з 19.08.2011 по 25.11.2020 у розмірі 60132,71 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №2-1846/11 з відповідача ОСОБА_2 в її користь повинні стягуватись аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Із виконання цього виконавчого листа у Дрогобицькому міськрайонному відділі Державної виконавчої служби перебуває на виконанні виконавче провадження АСВП №29113086.Однак, відповідач неналежно виконує рішення суду, допустив велику заборгованість зі сплати аліментів, що ставить її та доньку у скрутне матеріальне становище. Загальна сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 25.11.2020 становить 63946,54 грн. Вважає, що з відповідача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у вищевказаному розмірі.

11.12.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 23.12.2020.

Ухвалою від 11.12.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 14.01.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

13.01.2021 ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що має намір укласти з позивачкою мирову угоду про розтермінування суми боргу.

Разом з тим, суд вважає, що зазначене клопотання слід відхилити, оскільки відповідачем не подано до суду клопотання про розгляд справи за участю сторін, не подано до суду відзиву на позовну заяву. Водночас, вважає за необхідне роз`яснити, що укладення мирової угоди можливо у на стадії виконання рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №2-1846/11 ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановлених законом 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищевказаного судового наказу постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного ВДВС Західного міжрегіонального управління (м.Львів) відкрито виконавче провадження АСВП №29113086.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 25.11.2020 за вищевказаним рішенням суду станом на 25.11.2020 утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі - 63946,54 грн.

Даний розрахунок є чинним та складеним у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства").

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказів тієї обставини, що заборгованість виникла не з вини відповідача.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Правовідносини в даній справі виникли з підстав, які врегульовані ст.196 Сімейного Кодексу України, із змісту якої вбачається, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Відповідний правовий висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). При цьому Велика Палата вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, §61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, §123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С.В. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

Відповідно до поданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів така становить 60132,71 грн.

Проте, даний розрахунок суперечить порядку розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, наведеному вище.

Разом з тим, при проведенні розрахунку пені за прострочення сплати аліментів судом встановлено, що така є значно більшою аніж вказує позивач та перевищує 100% суми заборгованості, що суперечить ч.1 ст.196 СК України.

Однак, враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає, що позов слід задоволити в межах заявлених позовних вимог та з відповідача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 60132,71 грн.

Відповідно до п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №2-1846/11 за період з 19.08.2011 по 25.11.2020 у розмірі 60132,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Павлів З.С.