Справа № 204/2694/18
Провадження № 6/204/236/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

за участю представника заінтересованої особи Гирі О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник обґрунтовує тим, що на виконанні державного виконавця Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. знаходиться виконавче провадження № 66600025, відкрите 23.08.2021 року на підставі виконавчого листа № 204/2694/18, виданого 30.06.2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 204/2694/18 на виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 року по справі № 204/2694/18. Стягувачем за виконавчим провадженням є ОСОБА_3 , боржником ОСОБА_2 . Сума до стягнення 13215,00 грн. В цей же час, в провадженні державного виконавця Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Твердохліб Н.П. перебуває інше виконавче провадження ВП № 59542866, яке відкрито 12.07.2019 року на підставі виконавчого листа № 204/4786/16-ц, виданого 27 березня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/4786/16-ц, у якому сторонами є ті самі особи ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) однак з протилежними статусами ніж у ВП № 66600025 боржником є ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_2 . Сума стягнення 3231104,92 грн.

З огляду на що, заявник вважає що існують всі правові підстави для припинення зобов`язання щодо сплати ОСОБА_3 заборгованості в сумі 13215 грн. у виконавчому провадженні №66600025 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. У зв`язку з чим, 27.09.2021 року заявник рекомендованим поштовим відправленням направив ОСОБА_3 за відомими йому адресами проживання та перебування заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій заявив про припинення свого зобов`язання щодо сплати ОСОБА_3 боргу в сумі 13215 у виконавчому провадженні №66600025. З огляду на що вважає, що в належній формі вчинив односторонній правочин про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 13215 грн. між ним та ОСОБА_3 та повністю виконав рішення суду Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 року по справі № 204/2694/18 якою стягнуто із заявника на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 13215 грн. З огляду на що вважає, що існують правові підстави для визнання виконавчого листа № 204/2694/18 виданого 30.06.2021р. таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника в судовому засіданні, а раніше в судовому засіданні і заявник, доводи заяви підтримали і просили її задовольнити. Пояснили, що відповідно до чинного законодавства, на його думку, наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є закриття виконавчого провадження № 66600025 та зарахування зустрічних однорідних вимог у виконавчому провадженні № 59542866 з корегуванням в цьому виконавчому провадженні боргу за виконавчим листом з урахуванням вчинення ОСОБА_2 одностороннього правочину про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 13215 грн.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти заяви заперечував, посилаючись на відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на недоведеність заборгованості стягувача перед заявником за виконавчим провадженням № 9542866, ненадання заявником достатніх доказів для задоволення його заяви.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підставами для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є:

- якщо його було видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

- з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник та його представник посилалися на зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 13215 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до положень законодавства та судової практики вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

27.09.2021 року заявник рекомендованим поштовим відправленням направив ОСОБА_3 за відомими йому адресами проживання та перебування заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17 вказав, що однією з важливих умов для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 по справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 по справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 по справі №910/6781/17, від 25.07.2018 по справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 по справі №910/21652/17, від 11.09.2018 по справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 по справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 по справі № 914/163/14, від 02.04.2019 по справі № 918/539/18).

Крім цього, Верховний Суд у справі № 910/21683/17 також зауважив, що умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Суд звертає увагу, що доказів відсутності у сторін виконавчого провадження спору щодо заборгованості з боку стягувача заявник суду не надав, в матеріалах справи відсутні будь-які заяви стягувача про визнання ним зарахування запропонованих заявником зустрічних вимог, представник стягувача у судовому засіданні заперечував щодо вимог заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та проти зарахування зустрічних вимог, що свідчить про відсутність прозорості вимог заявника та про наявність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання, що, в свою чергу, виключає припинення зобов`язання зустрічним зарахуванням.

Інших передбачених частиною 2 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України підстав для визнання виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/2694/18 від 30.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, суду не надано та судом таких обставин не встановлено.

Крім цього, суд враховує відсутність у матеріалах справи усіх матеріалів виконавчого провадження та доказів існування у ОСОБА_3 перед заявником, ОСОБА_2 , заборгованості на яку заявник посилається як на підставу для здійснення зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 13215,00 грн. та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Стосовно доводів представника заявника адвоката Гейко В.І. на те, що наслідком розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та у разі наявності підстав для її задоволення, є закриття виконавчого провадження № 66600025 та зарахування зустрічних однорідних вимог у виконавчому провадженні № 59542866 з корегуванням в цьому виконавчому провадженні боргу з урахуванням вчинення ОСОБА_2 одностороннього правочину про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 13215 грн., суд зауважує на тому, що таких положень стаття 432 ЦПК України не містить.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду по справі № 127/18934/18 (постанова від 22.09.2020) нагадала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу.

Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Таким чином, вимога заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є неналежним способом захисту прав заявника, оскільки не захистить порушене право заявника, а посилання представника заявника на те, що наслідком розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є закриття виконавчого провадження № 66600025 та зарахування зустрічних однорідних вимог у виконавчому провадженні № 59542866 з корегуванням в цьому виконавчому провадженні боргу за виконавчим листом з урахуванням вчинення ОСОБА_2 одностороннього правочину про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 13215 грн. є помилковим та не передбачено чинним в Україні законодавством.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

За змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Відтак, Суд зауважує, що доводи заявника та його представника, на які вони посилаються як на підставу визнання виконавчого листа № 204/2694/18 від 30.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у розумінні статті 432 ЦПК України не можуть вважатися підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа 204/2694/18 , виданого 30.06.2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 13215,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене Суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова