Справа № 303/1655/21
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево скаргу скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Мукачівський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця Мукачівського РВ ДВС Резуненко М.А. по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.07.2020 року неправомірними та скасування вказаної постанови.

Вимоги заявлені в скарзі мотивує тим, що в провадженні Мукачівського РВ ДВС перебувало виконавче провадження № 62552843 від 14.07.2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 303/6026/16-ц виданого 02.03.2018 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, виконавець Резуненко М.А. З розмови з державним виконавцем Резуненко М.А. скаржнику стало відомо, що державний виконавець виконала свої обов`язки та виселила боржника ОСОБА_2 із житлових приміщень, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності і більше ніяких виконавчих дій проводити не буде. Однак, боржник продовжує проживати у вказаних житлових приміщеннях і вільно розпоряджатися ними. 03.10.2020 року скаржником отримано відповідь начальника Мукачівського РВ ДВС з якої вбачається, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правильно, без порушення законодавства. З огляду на це дії по даному виконавчому провадженню були проведені формально.

Скаржник у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомлено.

Головний державний виконавець Мукачівського РВ ДВС Резуненко М.А. у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлявся належним чином. Однак, 18.03.2021 року на адресу суду направлено відзив на скаргу в якому просила в задоволенні скарги відмовити, оскільки права заявника не було порушено. Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав порушені його права діями державного виконавця, які не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є недостовірною та безпідставною і не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника. На підставі акту державного виконавця від 29.07.2020 року та керуючись п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження за вих..№ 16854. Також, звертають увагу на те, що скаржником пропущено строк для подання скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд розглядає справи керуючись принципом диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.7 Постанови №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року, роз`яснює, що у разі визнання неправомірними рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як встановлено в судовому засіданні, 31.07.2020 року головним державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано_франківськ) Резуненко Мар`яною Анатоліївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62552843 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст..40 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки згідно заяви боржника від 24.07.2020 року рішення суду про його виселення виконано самостійно, відповідно 29.07.2020 року перевірено виконання боржником рішення про його виселення, про що складено акт державного виконавця. Вказана постанова надіслана ОСОБА_1 03.09.2020 року.

З акту державного виконавця від 29.07.2020 року вбачається, що боржник виконав рішення суду, звільнив житлові приміщення, які виділені у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2016 року, а саме: приміщення будинку літ. «А», цокольний поверх: 1-2 кухню, площею 18,00 кв.м., 1-3 їдальню, площею 17,60 кв.м. та приміщення першого поверху: 1-8 кухня, площею 18,00 кв.м., 1-9 житлову кімнату, площею 17,60 кв.м. Також, встановлено, що боржник проживає в іншому будинку.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Розглядаючи скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, подані в порядку розділу VII ЦПК України, суд лише здійснює контроль за виконанням судових рішень у формі перевірки правомірності дій або бездіяльності державного виконавця, правомірності прийнятих ним рішень та документів.

Стаття 18 ЗУ «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду № 303/6026/16-ц боржником виконано в повному обсязі, доказів зворотнього ОСОБА_1 суду не надано, а отже головним державним виконавцем жодних норм закону при винесенні оскаржуваної постанови не було порушено.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що доводи заявника в обгрунтування поданої скарги є недоведеними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Мукачівський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій головного державного виконавця Мукачівського РВ ДВС Резуненко М.А. по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.07.2020 року неправомірними та скасування вказаної постанови відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 15.11.2021 року.

Головуючий В.О. Монич