Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/704/20

Провадження №2/377/55/21

14 січня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Маряхіної І.В., за відсутності учасників справи, розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

02.12.2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2018 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 29. Під час спільного проживання у них з відповідачем народилася дитина: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною її звернення до суду з даною позовною заявою про розлучення з відповідачем стало те, що незважаючи на наявність у них спільної малолітньої дитини, нормальні сімейні стосунки не склалися в силу психологічної несумісності їх характерів. Як виявилося з часом в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, в тому числі і в питанні виховання та утримання їх дочки. Вона вважає, що її чоловік так і не усвідомив що він живе у сім`ї, повинен піклуватися за неї, приймати належну участь у вихованні та утриманні їх дитини. Фактично відповідач живе сам для себе, ставить свої особисті інтереси вище сімейних. На протязі майже всього періоду часу їх спільного проживання він ніде офіційно не працював, за виключенням одного місяця. Відповідно, вони не отримували від нього належної матеріальної допомоги не тільки на сім`ю, але і на утримання їх дитини. Чоловік періодично зловживає спиртними напоями і в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно. Наслідком такої поведінки відповідача є постійні сварки між ними, які часто відбуваються на очах їх малолітньої дитини, що негативним чином впливає на її виховання. Біля місяця вони припинили ведення сумісного господарства і вона з дитиною повернулась жити до своїх батьків. Враховуючи, що такі стосунки між ними існують вже на протязі майже двох років і нічого не змінюється у поведінці чоловіка, вона категорично налаштована на розлучення і тому просить суд не надавати їм термін на примирення. Дитина залишається жити разом із нею. В подальшому вона має наміри звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів з батька дитини. З її сторони немає ніяких перепон у спілкуванні батька з дитиною. Спільного майна в них немає. Тому вона змушена для вирішення данного питання звернутись до суду. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище ОСОБА_4 (а.с.3,4).

Ухвалою судді від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.17).

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками 17.12.2020 року. Відзив до суду не надано (а.с.19).

14.01.2021 року у призначене судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та розірвання шлюбу. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.20).

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб. Не заперечував щодо проживання дитини із матір`ю (позивачем). Питання участі у вихованні та забезпеченні врегульовано. Майнового спору про поділ майна немає (а.с.21).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 2018 року органом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 28 квітня 2018 року, про що 28.04.2018 року складено відповідний актовий запис №29. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно, 03 січня 2019 року органом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_8 (а.с.8).

Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, в зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, що унеможливлює збереження шлюбу, спільне господарство не ведеться. Між ними втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинено з листопада 2020 року, позивач з дитиною повернулась жити до своїх батьків. Відповідач періодично зловживає спиртними напоями і в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно. Наслідком такої поведінки відповідача є постійні сварки між сторонами, які часто відбуваються на очах їх малолітньої дитини, що негативним чином впливає на її виховання. Відповідач у своїй заяві про розгляд справи без його участі, даний факт не заперечував, тобто судом зроблено висновок, що з зазначеним фактом відповідач погодився. При цьому в позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу, дитина залишається проживати з позивачем, відповідач також не заперечував проти даного твердження позивача.

Дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Із статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом з`ясовано, що за час сімейного життя у сторін склалися стосунки, що виключають можливість спільного проживання. Почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам не тільки позивача і відповідача, а і малолітньої дитини. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. Непоновлітня дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Відповідач своїх заперечень проти такого твердження позивача до суду не надав.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За правилами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з того, що позивачем відповідно до наданої квитанції (а.с.1) сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 258,263-265,274,280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований 28 квітня 2018 року органом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №29.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Копію рішення направити сторонам для ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.01.2021року.

Учасника справи:

Позивач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Т. О. Малишенко