Справа № 242/4600/20
Провадження № 2/242/405/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 1995 року була знайома з ОСОБА_2 , яка не мала рідних та була одинокою, тому позивач допомагала їй вести господарство. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлям та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач після смерті ОСОБА_2 та до 1999 року в зазначеному житловому будинку робила поточний ремонт. При житті ОСОБА_2 віддала їй документи на будинок, в якому вона фактично мешкає. Крім того, позивач з 1999 року добросовісно поселилась в будинку за вищевказаною адресою, продовжує відкрито безперервно володіти даною часткою житлового будинку та сплачувати комунальні послуги. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, з надвірним будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., 1/2 а- сіней, 1/2 Д- сарай, 1/2 У- уборна, 1/2 № - паркану за набувальною давністю.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.11.2020 року відкрито провадження по цивільній справі за правилами позовного загального провадження, та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.12.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність та прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 02.07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори Леоновою В.П., ОСОБА_3 , яка діє від імені МП «Карлівка» продала, а ОСОБА_2 купила 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Комишівської селищної ради, на якій розташований один одноповерховий дерев`яний, обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 40,2 кв.м., а сіни, Д- сарай, У уборна, № - паркан. До власності набувача відходить одна друга частина жилого будинку АДРЕСА_1 , жилою площею 18,6 кв.м., 1/2 а- сіней, 1/2 Д- сарай, 1/2 У- уборна, 1/2 № - паркану. Зареєстровано в Селидівському БТІ 13.07.1992 року за р. № 3254.

Згідно довідки № 285 від 30.10.2020 року, виданої КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 року 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 числиться за ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Селидівської державної нотконтори від 02.07.1992 року № 1641, зареєстрованого у Селидівському БТІ 13.07.1992 року за р. № 3254.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 03.06.1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове Донецької області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 206.

Згідно листа № 785/109-20 від 19.10.2020 року, Міжміське управління у містах Селидовому та Новогродівці повідомило, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності Селидівської міської ради.

Згідно довідки характеристики № 758 від 30.06.1999 року, виданої Селидівським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за р. № 3254 за: ОСОБА_4 1/2 частка будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.1992 року; ОСОБА_5 1/2 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.1998 року. Власником відчужено: 1/2 житлового будинок, 1/2 а1- сіней, 1/2 а'1 сіней, 1/2 С-1- сарай, 1/2 Д-1 сарай, Ѕ У- уборна, 1/2 № - паркану, 1/2 кімнати -1, 1/2 кімнати 2, 1/2 кімнати 1-2, кімнати 2-1, 2-2, житлова площа 18,6 кв.м. частки складаються з 1/2 ідеальних часток.

Згідно довідки, виданої органом самоорганізації населення громадського комітету смт. Комишівка, ОСОБА_1 проживає з 1999 року без реєстрації в АДРЕСА_2 , на підставі показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно квитанції від 30.10.2020 року, ОСОБА_1 сплатила за користування електроенергією за адресою: АДРЕСА_1 - 90,00 грн.

Згідно листа № 919/01-16 від 19.11.2020 року, перша Селидівська державна нотаріальна контора повідомила, що згідно даних інформаційних довідок із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти/спадкові справи договори) спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилось, свідоцтв про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК ).

Крім того, при вирішенні питання про право власності в силу набувальної давності, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні зокрема враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Саме такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 296/6949/17, від 10.10.2018 у справі № 638/7874/16-ц, від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 336/2900/17-ц.

Таким чином, виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Судом встановлено, що позивач була обізнана відносно того, що власником житлового будинку, який є предметом спору та на який вона просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_2 , а тому не можна вважати володіння позивачем будинком, який залишився після смерті ОСОБА_2 , добросовісним. Смерть ОСОБА_2 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в обґрунтування позову посилалася на те, що вона фактично володіє та утримує житловий будинок, здійснює ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги. Крім того, позивач зазначала, що з 1999 року відкрито та безперервно проживає у вказаному будинку.

Суд звертає увагу, що позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона добросовісно заволоділа спірним житловим будинком та володіє ним протягом тривалого часу.

За змістом ст. 344 ЦК України для ухвалення рішення суду про набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно довести всі обставини, які мають значення для справи та які були зазначені судом вище.

Позивач у відповідності до положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України з огляду на вимоги ст. 344 ЦК України не довела обставин, які обґрунтовують заявлені нею позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 328, 344, 1277 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська