Справа № 344/2974/21
Провадження № 2/344/2181/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (надалі «Відповідач»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису від 31 серпня 2019 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною, зареєстрованого в реєстрі за №2479, - таким, що не підлягає виконанню; стягнення з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь Позивача грошові кошти в сумі 3140,51 грн., як безпідставно набуті.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не переконався належним чином у безспірності розміру суми заборгованості, не виконав вимоги чинного законодавства щодо вчинення виконавчих написів.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Акціонерне товариство «Банк Форвард», - явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про причини неявки Суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлялося належним чином. У встановлений процесуальний строк відзиву на позов від АТ «Банк Форвард» до суду не надходило.

На виконання вимог ухвали про витребування доказів представником Відповідача на адресу суду направлено заяву на виконання ухвали, відповідно до змісту якої він запечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, а також надано копії витреьбовуваних документів.

У поданій заяві на виконання ухвали суду представник Відповідача покликається на те, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки стягувачем було подано всі передбачені законом документи, необхідні для вчинення виконавчого напису.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, - на адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі, а також письмові пояснення.

На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Разумовою О.І. надано копії витребовуваних документів.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про прични неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши вдоводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Предметом позову у даній цивільній справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною вчинено виконавчий напис №2479 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №96621348 від 19.04.2012 року, укладеним нею з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК «ФОРВАРД».

Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.10.2017 року по 24.01.2018 року.

Сума повної заборгованості складає 12085,21 грн., в тому числі:

Заборгованість за сумою кредиту становить 11767,08 грн.,

Заборгованість за процентами становить 318,13 грн.

Плата за пропуск мінімальних платежів становить 0 грн.

Плата за вчинення виконавчого напису - 850,00 грн.

Загальна сума, яка підлягає стяшгшненню з Боржгника ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК «ФОРВАРД» складає 12 935,21 грн.

Посилаючись на незаконність вищевказаного виконавчого напису від 31 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню, та про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»).

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - «Перелік»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Згідно із приписами підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Як встановлено Судом, у вчиненому 31 серпня 2019 року виконавчому написі №2479 приватний нотаріус послається на те, що сума заборгованості у 12 085,21 грн. є заборгованістю за Кредитним договором №96621348 від 19.04.2012 року, укладеним нею з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК «ФОРВАРД».

Строк, за який проводиться стягнення - з 26.10.2017 року по 24.01.2018 року.

Сума повної заборгованості складає 12085,21 грн., в тому числі:

Заборгованість за сумою кредиту становить 11767,08 грн.,

Заборгованість за процентами становить 318,13 грн.

Плата за пропуск мінімальних платежів становить 0 грн.

Плата за вчинення виконавчого напису - 850,00 грн.

Загальна сума, яка підлягає стяшгшненню з Боржгника ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК «ФОРВАРД» складає 12 935,21 грн.

В матеріалах справи містяться копії документів, на підставі яких нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зі змісту яких Судом встановлено наступне.

Так, як підставу виникнення кредитних зобов`язань нотаріусом у оскаржуваному виконавчому написі зазначено Кредитний договір №96621348 від 19.04.2012 року, укладеним нею з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК «ФОРВАРД».

В той же час, копія кредитного договору (заява на отримання кредждиту, анкета) за номером № НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи, містить інформацію про те, що даний договір було укладено 18 квітня 2012 року, а не 19 квітня 2012 року, як про це зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса.

Належним чином завіреної копії кредитного договору №96621348, датованого 19.04.2012 роком до матеріалів справи не додано.

Отже, оскаржуваний виконавчий напис видано приватним нотаріусом на звернення стягнення заборгованості за кредитним договором, оригіналу якого нотаріусу надано не було (оскільки наявний у розпорядженні нотаріуса кредитний договір датовано 18.04.2012 роком).

Крім того, обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 в позовній заяві покликається на те, що сума заборгованості у 12 935,21 грн., яку з неї запропоновано стягнути за виконавчим написом, є необґрунтованою та безпідставною, що свідчить про те, що вона, на думку Позивача, не є безспірна.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

З матеріалів справи Судом встановлено, що у спірних правовідносинах нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається із змісту оспорюваного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 26.10.2017 року по 24.01.2018 року.

Відповідно до умов укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк Руский Стандарт» кредитного договору № 96621348 від 18 квітня 2012 року про надання кредиту (на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис), банк надав ОСОБА_1 кредит у загальному розмірі 5 404,86 гривень в обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредиту у розмірі 0,01% на рік з кінцевим терміном повернення до 19.04.2014 року.

Як зазначено Великою Палатою Веровного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, «Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом».

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 09 січня 2019 року у справі №183/179/16, провадження № 61-22456св18, «Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2615цс16.

Отже, вставнолені Судом обставини свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом про стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною, оскільки з тексту самого виконавчого напису вбачається, що заборгованість за відсотками продовжувалась нараховуватись після закінчення строку дії договору.

Така вимога стягувача (кредитора) вступає в протиріччя з позицією Верховного Суду в справі № 390/1875/16-ц від 03.10.18 року, та в справі № 2- 2442/12 від 30.11.2018 року. В справі № 2-2442/12 ВС зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. В справі № 390/1875/16-г, ВС/КЦС зазначив: право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики.

В той же час, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Строк дії Кредитного договору № 96621348 від 18 квітня 2012 року встановлено до 19.04.2014 року.

Отже, на час вчинення спірного виконавчого напису 31 серпня 2019 року, нотаріусом не з`ясовано чи не пропущено АТ «Банк Форвард» строк позовної давності, а так само, трирічний строк з дня виникнення у нього права вимоги, що вимагає п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Отже, Судом не встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. містився належні дані про дотримання банком строку звернення із заявою про вчинення виконавчого напису.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис від 31.08.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною (№2479) - підлягає скасуванню, оскільки Суду не надано доказів на підтвердження того, що для його видачі були достатні правові підстави, у зв`язку з чим Суд знаходить підстави для визнання даного виконавчого листа таким, що не підлягає до виконанню.

В той же час, як встановлено Судом з матеріалів справи, на примусове виконання вищевказаного виконавчого напису із заробітної плати ОСОБА_1 , яка працює в Головному управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, державним виконавцем за січень 2021 року відраховано 3140,51 грн., а саме:

- Витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 2000,00 грн.

- Сума боргу на користь стягувача у розмірі 1026,46 грн.

- Основна винагорода приватного виконавця 114,05 грн.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з нього сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідно до постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.12.2020 року (ВП №60597948), загалом за відповідний період із заробітної плати ОСОБА_1 було стягнуто 1026,46 грн. заборгованості за виконавчим написом на рахунок АТ «Банк Форвард».

За висновком Суду, виконавчий напис від 31.08.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною (№2479) є таким, шо не підлягає виконанню, оскільки його вчинено без достатніх правових підстав.

Тому, враховуючи вказане, Суд вважає, що порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача стягнутої з нього у порядку виконавчого провадження на виконання оскаржуваного виконавчого напису заборгованості у розмірі 1026,46 грн., яку перераховано АТ «Банк Форвард» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню.

В той же час, витрати на проведення виконавчих дій у 2000,00 грн. та основна винагорода приватного виконавця у 114,05 грн. не може вважатися безпідставно набутим майном у відповідності до ст. 1212 ЦК України, оскільки вказані суми коштів є витратами виконавчого провадження, і їх не перераховувалося на рахунок АТ «Банк Форвард», у зв`язку з чим Суд не вбачає підстав для стягнення цих сум з Відповідача на користь Позивача.

Вітак, в цій частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми у 2114,05 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 623, 1054 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих, - задовольнити частково.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 серпня 2019 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною, зареєстрованого в реєстрі за №2479, про стягнення з ОСОБА_1 користь АТ «БАНК «ФОРВАРД», суми заборгованості в розмірі 12 935,21 грн.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард», ідентифікаційний код юридичної особи 34186061, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса безпідставно набуті кошти у розмірі 1026,46 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард», ідентифікаційний код юридичної особи 34186061, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн., а всього 1362,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 15.11.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.