Справа №2-209/2009
Провадження №4-с/443/3/21
УХВАЛА

судового засідання

11 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо арешту на зарплатний рахунок та заробітну плату,

встановив:

Суть скарги.

Представник ОСОБА_1 подав до суду скаргу, в якій просить:

визнати протиправними дії Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо винесення постанови від 22.04.2021 року у ВП №65249342 про арешт коштів боржника;

визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни від 22.04.2021 року у ВП №65249342 про арешт коштів боржника;

зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну зняти арешти із рахунку НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Банк Восток» та коштів на вказаному рахунку.

В обґрунтування скарги покликається на те, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Сільпо Фуд» і заробітну плату отримує на рахунок № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Банк Восток». Дії приватного виконавця і постанова про арешт коштів боржника є неправомірною, порушує конституційні права ОСОБА_1 , у нього відсутні інші доходи окрім заробітної плати. Приватним виконавцем грубо порушені статті 97, 115 КЗпП України, статті 15, 22, 24 ЗУ «Про оплату праці», статтю 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та протиправно позбавлено ОСОБА_1 права отримувати заробітну плату своєчасно і у повному обсязі. Її дії призвели до фактичного позбавлення ОСОБА_1 засобів для існування.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. подано до суду заперечення на скаргу та доповнення до цього заперечення (а.с.24-25, 52-53), в обґрунтування яких покликаючись на те, що у її провадженні перебуває виконавче провадження №65249342 з примусового виконання виконавчого листа №2-209/2009. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. ІІри цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Із змісту постанови про арешт коштів боржника вбачається, що нею було визнанечено банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та які належать боржнику. ПАТ «Банк Восток», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_2 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус та набули статусу вкладу. Крім того, зазначила, що у боржника наявні інші відкриті рахунки в банках.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник заявника подав до суду клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, скаргу підтримують у повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності та заперечення щодо її задоволення.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши скаргу та додані до неї документи, доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно з дубліката виконавчого листа №2-209/2009 від 27.04.2009, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ВАТ КБ Надра в особі філії ВАТ КБ Надра Львівське регіональне управління заборгованість за кредитним договором №174/МБ-47 від 26.12.2007 року в розмірі 70 186,08 євро, що в еквіваленті становить 761 902 грн 18 коп та 1700 грн в рахунок сплаченого судовою збору і 30 грн витрат на ІТЗ розгляду судової справи, солідарно (а.с.26).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 22.04.2021, відкрито виконавче провадження №65249342 з примусового виконання виконавчого листа №2-209/2009 (а.с.30).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 22.04.2021, у виконавчому провадженні №65249342 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с.31).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 22.04.2021 від 22.04.2021, у виконавчому провадженні №65249342 по примусовому виконанні виконавчого листа №2-209/2009 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в установах банків, серед переліку яких наявний ПАТ «Банк Восток», а також на рахунки, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.9).

Згідно з довідками ПАТ «Банк Восток» №В005-36/84, №В005-36/85 та №В005-36/86 від 29.04.2021, на рахунку № НОМЕР_1 у національній валюті ОСОБА_1 облікуються (постанова про арешт коштів від 22.04.2021). Цей рахунок поточний з видачею платіжної картки «Debit Gold», зарплатний проект ТОВ «Сільпо Фуд», на який зараховується у тому числі заробітна плата (а.с.10, 11, 12).

Нормативно-правові акти, якими керувався суд постановляючи ухвалу.

При вирішенні скарги на рішення приватного виконавця суд керувався Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України) та Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини 2 статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону № 1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини 4 статті 59 Закону № 1404-VIII встановлено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону №1404-VIII).

Згідно з приписами частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на положення частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує у справі практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Суд зауважує, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статус вкладу.

До такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15 і Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Із змісту постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. від 22.04.2021 про арешт коштів боржника вбачається, що приватний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

ПАТ «Банк Восток» постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітної плати) та набули статусу вкладу.

Суд зауважує, що зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини 4 статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Суд зазначає, що статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Виходячи з наведених приписів Закону, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), відтак аргументи заявника про фактичне позбавлення його накладеним арештом засобів для існування (єдиного джерела доходу) суд вважає необґрунтованими.

Викладені вище висновки повністю відповідають правовому висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що вчинені приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. в межах виконавчого провадження №65249342 дії та винесена нею постанова про арешт коштів боржника від 22.04.2021 у цьому ж провадженні відповідають вимогам закону, здійснені у межах її повноважень, а відтак не порушують право заявника, тому взадоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 450, 451, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Судове засідання у справі за скаргою представника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо арешту на зарплатний рахунок та заробітну плату проводити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відмовити в задоволені скарги представника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо арешту на зарплатний рахунок та заробітну плату.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Головуючий суддя А.І. Павлів