Ухвала

14 січня 2021 року

м. Київ

справа № 500/2266/18

провадження № 61-19297 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 за висновком експерта

від 12 вересня 2018 року.

Виділено у безпосереднє користування ОСОБА_1 з часткою 3/8 приміщення № 3-6-жила кімната площею 8,3 кв. м.

Виділено у безпосереднє користування ОСОБА_2 з часткою 5/8 приміщення № 3-5-жила кімната площею 9,7 кв. м.

Виділено у спільне сумісне користування ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 приміщення № 3-1-коридор площею 4,1 кв. м., № 3-2-санвузол площею 2,4 кв. м., № 3-3-кухня площею 5,5 кв. м., № 3-4-жила кімната площею 19,1 кв. м., загальною площею 31,1 кв. м., у тому числі жилої 19,1 кв. м.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2019 року скасовано.

Постановлено нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою задоволено частково.

Виділено у користування ОСОБА_1 з часткою 3/8 приміщення, позначені в плані: № 3-6-жила кімната площею 8,3 кв. м.; частину приміщення № 3-4-житлова кімната (може бути позначена в новому плані

№ 3-7-коридор) площею 3,0 кв. м., всього у безпосереднє користування

11,3 кв. м.

Виділено у користування ОСОБА_2 з часткою 5/8 приміщення, позначені в плані: № 3-5-жила кімната площею 9,7 кв. м., частину приміщення № 3-4-житлова кімната площею 13,9 кв. м., всього

у безпосереднє користування 23,6 кв. м.

Виділено у спільне сумісне користування ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 приміщення, позначені в плані: № 3-1-коридор площею 4,1 кв. м., № 3-2-санвузол площею 2,4 кв. м., № 3-3-кухня площею 5,5 кв. м., частину приміщення № 3-4 житлова кімната (може бути позначена в новому плані № 3-7 - коридор) площею 2,2 кв. м., всього у спільне користування

14,2 кв. м.

Зобов`язано ОСОБА_1 виконати демонтаж дверного блоку і закласти дверний проріз в стіні, яка розділяє приміщення № 3-4 та № 3-6, улаштувати дверний проріз із встановленням дверного блоку в стіні, яка розділяє приміщення № 3-4 та № 3-6, встановити перегородки по осьовим лініям.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року (надійшла до суду 28 грудня 2020 року), в якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 10 лютого 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць