Справа № 740/3679/20
Провадження № 2/740/148/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

установив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , які стягуються з нього на підставі рішення суду від 20 лютого 2020 року в твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн щомісячно, до 1200,00 грн (50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , 2014 року народження. 20 лютого 2020 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з нього на утримання дочки стягнуто аліменти у розмірі 2300,00 грн щомісячно. Указаного рішення суду позивач не оскаржував, оскільки на той час мав змогу сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, мав постійний заробіток, хоча й не був офіційно працевлаштованим. Починаючи з весни 2020 року його матеріальний стан змінився, оскільки через введення карантинних заходів та зупинення залізничного сполучення з м. Києвом він залишився без роботи. На цей час він має мінливий дохід, який становить 6000,00 7000,00 грн на місяць і тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом.

Крім цього, після ухвалення рішення у позивача народилася ще одна дочка, на утримання якої на підставі судового наказу, прийнятого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, з нього також стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини доходів позивача. Таким чином, сумарний розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 , становить 50 %, а інколи й понад 70 % його доходу.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14-00 год. 23 вересня 2020 року.

23 вересня 2020 року судове засідання відкладено на 10-00 год. 22 жовтня 2020 року, а в подальшому на 23 листопада, 18 грудня 2020 року та 13 січня 2021 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі з викладених у позовній заяві обставин, просив задовольнити. Пояснив, що на теперішній час він не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі 2300,00 грн, оскільки змінився його майновий стан, він офіційно не працевлаштований, працює на підробітках, отримуючи при цьому щомісячний дохід у розмірі 6000,00 7000,00 грн, а тому не може оформитися як безробітний. Крім цього, змінився його сімейний стан, у нього народилася друга дитина, на яку він також щомісяця сплачує аліменти у розмірі 930,00 грн, а також утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Судовий збір за подання позову до суду просив не стягувати з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_4 позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні, подала відзив на позов, згідно з яким вважала позов недоведеним, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він дійсно втратив роботу під час запровадження карантинних заходів і тому не може сплачувати встановлений розмір аліментів, який є достатнім для гармонійного розвитку дитини. Крім цього, він двома платежами погасив всю заборгованість з аліментів, що, на її думку, свідчить про спроможність сплачувати аліменти в установленому судом розмірі. Зазначений позивачем розмір аліментів у сумі 1200,00 грн є замалим для розвитку дитини, такий розмір, на її погляд, має бути не менш ніж 2000,00 грн. Крім цього, народження другої дитини, на її думку, не є підставою для зменшення розміру аліментів на першу дитину. Просила відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 дружина позивача в судовому засіданні показала, що з введенням карантинних заходів весною 2020 року змінився майновий стан позивача, він втратив роботу. Починаючи з червня 2020 року позивач почав займатися підробітками і по можливості погашати борг з аліментів, які стягуються на користь відповідачки на утримання спільної дитини сторін. Щоб покращити майновий стан своєї дитини вона в липні 2020 року звернулася до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання їхньої спільної дитини, отримує щомісяця 970,00 грн. Зазначила, що для розвитку дитини аліменти повинні становити розмір 1500,00 2000,00 грн, і чим старша дитина, тим більші потреби. Їй відомо, що позивач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на іншу дитину в розмірі 1500,00 грн.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено і не заперечується учасниками справи, що позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2014 року народження, яка на теперішній час проживає окремо від нього разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , 2014 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10, 11).

Відповідно до свідоцтва про народження від 12 травня 2020 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_7 , батьками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а. с. 15).

Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з наданим позивачем у судовому засіданні розрахунком заборгованості з аліментів, які стягуються з нього за судовим наказом від 27 липня 2020 року в справі № 2н/740/340/20, за період серпень листопад 2020 року щомісячна сума аліментів становила 929,50 грн, грудень 2020 року 960,50 грн.

Відповідно до наданого відповідачкою розрахунку заборгованості з аліментів, які стягуються з позивача на її користь на утримання дочки ОСОБА_6 , станом на листопад 2020 року заборгованість становить 3 590,32 грн. При цьому з розрахунку вбачається, що протягом 2020 року позивач здійснив сплату таких сум: квітень 500 грн, червень 3000,00 грн, липень 3000,00 грн, серпень 1500,00 грн, листопад 14 600,00 грн (а. с. 35).

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька або зміна його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі та на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу, тобто посилався на зміну не тільки матеріального стану, а й сімейного.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежно від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Установлено, що після ухвалення 20 лютого 2020 року рішення суду про стягнення з позивача аліментів, ІНФОРМАЦІЯ_1 в нього народилася друга дитина, тому саме ця обставина, на переконання суду, є підставою для зменшення розміру аліментів. Суд погоджується з доводами позивача в частині зміни його сімейного стану і вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дочки.

Однак з урахуванням установлених вищевказаними нормами як міжнародного, так і національного законодавства, положень щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає недоцільним зменшувати розмір аліментів до бажаного позивачем розміру 1200,00 грн.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що матеріальний стан позивача погіршився. Позивач не надав достатньо доказів на підтвердження обставини щодо зміни його майнового стану. Докази, які надані позивачем на підтвердження цієї обставини, не дають змоги суду зробити беззаперечний висновок стосовно погіршення його майнового стану. При цьому суд ураховує, що під час ухвалення рішення суду від 20 лютого 2020 року він як відповідач у справі теж зазначав про відсутність офіційного працевлаштування та мінливий дохід і був готовий сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн.

З метою дотримання прав дитини та забезпечення якнайкращих її інтересів, з урахуванням конкретних обставин у цій справі, а саме зміни сімейного стану позивача, народження в нього другої дитини, а також з урахуванням позиції відповідачки, з якою проживає дитина та яка займається її вихованням і знає її потреби, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів із 2300,00 грн до 2000,00 грн.

Підстав для зменшення розміру аліментів до 1200 грн суд не вбачає, і позивач не довів належними і допустимими доказами наявності підстав для цього.

При ухваленні рішення суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19), 05 лютого 2020 року в справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), в якій Верховний Суд зазначив, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою, і такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права.

На підставі викладеного, з урахуванням установлених фактичних обставин справи, наданих доказів сторонами та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів належить змінити, а відтак позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року в справі № 740/6312/19, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень щомісячно, починаючи з 20 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з 2 300 (дві тисячі триста) гривень до 2000 (дві тисячі) гривень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 14 січня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко