Справа № 490/1404/21
н/п 2/490/2800/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
15 листопада 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -
26.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, в якій позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Родинні відносини між позивачем та померлим підтверджуються свідоцтвом про його народження.
На момент смерті ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_1 . Поряд з цим, оригінал Свідоцтва про право власності на вказане житло від 18.04.2006 року втрачений.
22.10.2020 року позивачу було відмолено Управлінням комунального майна ММР у видачі дубліката правовстановлюючого документа з посиланням на пункт 25 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», у зв`язку зі смертю власника квартири.
Заява про прийняття спадщини була подана позивачем до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , немає.
Спадкова справа № 13/200 заведена приватним нотаріусом ММНО Миколаївської області Боненко Т.Л.
04.02.2021 року нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою відмови є відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно, а саме оригінала Свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2006 року, виданого Фондом комунальної власності ММР, зареєстрованого КП ММБТІ 21.06.2006 року.
На підставі викладеного позивач просить задовольнити його позов повному обсязі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 03.03.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Крім іншого, постановлено витребувати у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Тетяни Леонідівни належним чином завірену копію спадкової справи №13/200, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вищезазначеним позовом. Призначено справу до судового розгляду по суті.
12.07.2021 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л., на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2021 року, надійшла копія матеріалів спадкової справи № 13/2020, що заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
15.11.1021 року позивач надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.11.2021 року постановлено провести заочний розгляд даної справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 14.02.1976 року Міським відділом РАЦС, м. Миколаїв. Його батьком є ОСОБА_2 .
Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 27.03.2020 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є батьком позивача, ОСОБА_1 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 13/2020 на підставі заяви ОСОБА_1 , який звернувся 14.04.2020 року з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.
З копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.04.2006 року Фондом комунальної власності міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. за вихідним № 22/02-14 від 04.02.2021 року, відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 . В постанові зазначено, що спадкоємцем не пред`явлено правовстановлюючого документа на вищезазначене майно.
В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що оригінал правовстановлюючого документа на вказану квартиру втрачено.
З копії відповіді Управління комунального майна ММР від 22.10.2020 року за вихідним № 1856/10/01/08/20 вбачається, що відповідно до пункту 25 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зі змінами, «у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат». У зв`язку з тим, що власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , 1939 року народження, є померлою особою, управління не має підстав для поновлення документа.
Поряд з цим, згідно відповіді КП «ММБТІ» від 17.02.2021 року за вихідним № 357, відповідно до паперових носіїв реєстраційної справи, станом на 30.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 18.04.2006 року, виданого Фондом комунальної власності ММР, зареєстрованого КП ММБТІ 21.06.2006 року.
Крім того, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 25.02.2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності, б/н, 18.04.2006 року, Фонд комунальної власності ММР. Дата внесення запису: 21.06.2006 року.
З матеріалів спадкової справи № 13/2020 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся лише позивач, ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів,
Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-692цс16, при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.
Верховний Суд України розглядаючи справи № 192/2761/14, 645/3265/13 звернув увагу на те, що коли особа набуває статусу спадкоємця, то вона замінює спадкодавця у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Тобто, процедура спадкування свідчить про універсальне правонаступництво. Оскільки, у такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно порушується право позивача на оформлення права власності на спадщину, і його право підлягає захисту в судовому порядку, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на вищевказане майно в порядку спадкування за законом після смерті батька.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263-265, 268 ЦПК України суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Саламатін