Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/1929/20
номер провадження 2/215/291/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Дудікова А.В.

при секретарі - Коломійчук К.Ю.

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/1929/20 за позовом комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення,

встановив:

У квітні 2020 року комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що підприємство по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населення, яке зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію та гарячу воду, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідачі є споживачами теплової енергії, яку надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.02.2017р. по 01.10.2019р. за централізоване опалення у розмірі 18 360,99 грн. Відповідачам було направлено лист щодо заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг. Однак заборгованість у добровільному порядку сплачено не було. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованість, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 13.04.2020 р. прийнято справу до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 77).

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву від 17.06.2020р. в якій позовні вимоги не визнала, оскільки відповідач ОСОБА_2 з 16 років не приймає участі у її вихованні, отримувала аліменти на її утримання, за зареєстрованою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , не проживає з 27.07.2015р., тому що там не було можливості проживати в нормальних умовах. Вважає, що коли їй виповнилося 18 років ОСОБА_2 могла її виписати, просила проводити розгляд справи за її відсутності. В заяві від 25.05.2020р. ОСОБА_1 вказала, що за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, тому що з 13.10.2015р. проживала за адресою: АДРЕСА_2 , де була тимчасово зареєстрована, а з липня 2016 року проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 32, 49).

У судові засідання призначені на 05.08.2020р., 22.09.2020р., 29.10.2020р., 01.12.2020р. та 13.01.2021р. викликалась відповідач ОСОБА_1 , про дату час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та шляхом направлення sms повідомлень на зазначений ОСОБА_1 номер засобів зв`язку. Крім того, ОСОБА_1 , судом не одноразово пропонувалося забезпечити в судове засідання явку свідків, які підписали акт з місця проживання від 01.04.2020р. долучений до заяви від 25.05.2020р., та надати суду акт про проживання чи не проживання за місцем реєстрації, однак остання до суду не з`явилася, явку свідків в судове засідання не забезпечила, акт на адресу суду не подала (а.с. 50, 61, 62, 67, 73, 84).

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. (а.с. 46).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки представник позивача та відповідачі про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII).

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Згідно довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 19.02.2013р. знята з реєстрації. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 02.03.2015р. по теперішній час та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 16.08.1996р. по теперішній час. Тобто в зазначений в позові період обидва відповідача були побутовими споживачами послуг, які надає КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с. 7).

Встановлено, що позивачем надавалися комунальні послуги з теплопостачання на вказаний будинок, а отже і до квартири, де зареєстровані відповідачі, що підтверджується актами обстеження будинку (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частина 5 пункт 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію.

Судом встановлено, що позивачем направлялось на адресу відповідачів повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її сплати, яке відповідачами було проігноровано (а.с. 4-6).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 р.

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, обов`язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, відповідно до п. 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено саме на споживача.

Крім того, на відповідачів, як споживачів комунальних послуг, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Даним законом передбачено, що під договором слід розуміти усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняє споживачів від оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а лише позбавляє їх можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбаченими Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак останні належним чином не виконували своїх зобов`язань по оплаті за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим, у них перед КПТМ "Криворіжтепломережа" утворилася заборгованість за період з 01.02.2017р. по 01.10.2019р., за централізоване опалення у розмірі 18 360,99 грн (а.с. 7).

Суд враховує, що ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що відповідачі користувалися тепловою енергією, яку поставляв позивач.

Водночас, суд ставиться критично до письмової заяви відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що вона не користувалася послугами наданими позивачем, так як у квартирі за вказаною в позові адресою не проживає з 2015 року, з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_1 з 02.03.2015р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку, довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян, та відмітками в паспорті, копію якого відповідач особисто долучила до заяви (а.с. 7, 19, 37).

У акті від 01.04.2020р., підписаного майстром ТОВ "УЮТ-2011" та скріпленого печаткою вказаного товариства, зазначено що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно постійно проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , з липня 2015 року по теперішній час ( а.с. 33).

Судом для підтвердження обставин зазначених у акті, направлялися ОСОБА_1 листи, з необхідністю забезпечення явки свідків вказаних у ньому, для допиту їх у судовому засіданні. Однак ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, явку свідки у судове засідання не забезпечила.

Окрім того, у копії бланку повідомлення про прибуття іноземних громадян або осіб без громадянства в місце перебування, ОСОБА_1 в період з 13.10.2015р. по 26.07.2016р. була тимчасово зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , що суперечить акту від 01.04.2020р. ( а.с. 34).

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона фактично не проживає у квартирі та не користується наданими послугами, суд не може розцінити, як відсутність обов`язку останньої оплачувати комунальні послуги за житло, яке не належить їй, а знаходиться в її користуванні, оскільки чинним законодавством не обмежено право громадян України користуватися декількома об`єктами нерухомого майна, але і встановлено обов`язок оплачувати послуги наймачами житла. Доказів, того що ОСОБА_1 письмово повідомила позивача про не проживання за місцем реєстрації та не отримання наданих послуг, суду не надано.

Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, законність тарифів та розміру нарахування послуг у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами не в повному обсязі виконувались зобов`язання щодо оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у останніх виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі, а тому позов КПТМ "Криворіжтепломережа" підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 2 102 гривні з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 279 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за централізоване опалення в розмірі 18 360 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі по 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня, з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», , рахунок НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк», місцезнаходження: 50099, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 13 січня 2021 року.

Суддя: