Номер провадження: 22-ц/813/1421/21
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 117 854,58 грн., за період з 23.09.2016 року по 01.06.2017 року, посилаючись на те, що 03.07.2017 року Київським районним судом було видано судовий наказ №520/7113/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (водопостачання та водовідведення) у розмірі 117 854,58 грн. Проте, 03 жовтня 2017 року Київським районним судом м. Одеси зазначений судовий наказ був скасований та роз`яснено ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про можливість розгляду заявлених вимог у порядку позовного провадження, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду.

ОСОБА_1 є споживачем послуг філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», що підтверджується особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №2748 від 23.09.2016 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 плату за надані позивачем послуги сплачував своєчасно, однак не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованості у період з 23.09.2016 року по 01.06.2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 23.09.2016 року він не підписував, йому незрозуміло, за який період виникла заборгованість. Також зазначає, що він не є власником усіх домоволодінь ДБК «Радісне життя», сплачувати за весь кооператив не зобов`язаний.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2020 року позовні вимоги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 23.09.2016 року по 01.06.2017 року у розмірі 55719 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот дев`ять) грн. 97 коп. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір у розмірі 1768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість у розмірі 122062 гривні не має жодного відношення до відповідача по справі. Згідно листа №2190 від 12.07.2017 позивач-водоканал роз`яснює, що з 1969 року був відкритий особистий рахунок № НОМЕР_1 на групу мешканців ДБК «Радісне життя» та виданні технічні умови на обладнання водомірного вузла №848 від 16.061999 року. З 10.10.2001 року особовий рахунок переоформлено на ОСОБА_2 (договір № 49), а надалі 28.03.2006 договір переоформлено на ОСОБА_3 .. Також позивач вказує, що договір, як з юридичною особою не укладався, тому правовідношення позивач вів з абонентами через договір з фізичною особою.

Станом на 23 серпня 2016 рік позивач рахував заборгованість житлового кооперативу у розмірі 122062,61 гривня.

22 вересня 2016 ОСОБА_3 перерахувала відповідачу суму у розміри 60000 гривень. Таким чином, до укладання договору з відповідачем, заборгованість повинна складати 122062, 61 - 60000 = 62062,61 гривні.

На вказану суму, вже з відповідачем ОСОБА_1 водоканал уклав договір реструктуризації вказаної вище суми 62062,61.

Рішенням Приморського районного суду від 12 листопада 2018 року, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року даний договір реструктуризації визнано не дійсним. Приймаючи рішення про визнання договору недійсним суди виходили з того, що якщо фізична особа уклала основний договір про водопостачання 23 вересня 2016 року, то заборгованість у розмірі 62062,61 грн. не могла утворитися також 23.09.2016р., тобто відсутній предмет договору реструктуризації.

Таким чином, відповідач несе обов`язок щодо сплати водопостачання починаючі з моменту укладання основного договору 23.09.2016, особовий рахунок № НОМЕР_2 та розрахунок його обов`язку починається з показників приладу 38371.

Короткий зміст відзиву ТОВ «ІНФОКС» Філія «Інфокводоканал»

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ІНФОКС» Філія «Інфокводоканал» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 13 січня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 липня 2017 року Київським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ №520/7113/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфоксводоканал» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (водопостачання та водовідведення) у розмірі 117 854,58 грн.

03 жовтня 2017 року Київським районним судом м. Одеси судовий наказ скасовано та роз`яснено ТОВ «Інфоксводоканал» про можливість розгляду заявлених вимог у порядку позовного провадження.

ОСОБА_1 є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», що підтверджується особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №140476/ЧВ-СВД (№ОР2748) від 23.09.2016 року, укладеним між ТОВ «Інфоксводоканал» та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до витягу з протоколу загальних зборів ДБК «Радісне життя» від 07.08.2016 року, ОСОБА_1 обраний головою комісії ДБК по воді та відповідальним за водоспоживання.

23 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Інфоксводоканал» із заявою про переведення особового рахунку ( АДРЕСА_1 ) на його ім`я, який раніше був оформлений на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 7.1 договору, він вступає в силу з моменту його підписання та укладається на 1 календарний рік. На підставі пункту 7.2, договір вважається щорічно продовженим за тих самих умов, якщо за місяць до закінчення його строку жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання чи необхідності перегляду. Таким чином, договір є чинним та таким, що підлягає виконанню сторонами.

Згідно з п. п. 1.2, договору, споживач повинен своєчасно оплачувати послуги водопостачання та водовідведення. Згідно з п. 3.1. договору оплата послуг за розрахунковий місяць повинна бути здійснена відповідачем шляхом перерахування грошей на банківський рахунок позивача не пізніше 20 числа, наступного за розрахунковим місяцем.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 2 цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, п.п. 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, споживач повинен своєчасно щомісяця сплачувати за послуги водокористування.

28 листопада 2019 року позивачем до суду була надана заява про закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 62062, 61 грн., оскільки відповідачем частково було сплачено суму заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року було закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 62062, 61 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року було призначено судову-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у договорі про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 140476/ЧВ-СВД (№ОР2748) самим ОСОБА_1 чи іншою особою.

Однак, 05 вересня 2018 року матеріали справи повернуті до суду без експертного висновку, оскільки відповідачем не була сплачена вартість судово-почеркознавчої експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, так як вони обґрунтовані та доведені.

Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції правильно вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1768 гривень 00 копійок, оскільки позовні вимоги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задоволенні в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В матеріалах справи №520/12981/17 наявні копії виписок з протоколу загальних зборів Дачно-будівельного кооперативу «Радісне життя» від 07.08.2016р., заяви ОСОБА_1 від 23.09.2016р. про переведення особового рахунку НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) на його ім`я.

Зазначені виписки з протоколів підписані секретарем, головою ДБК Радісне життя та скріплені печаткою ДБК Радісне життя.

Загальними зборами ДБК "Радісне життя, членом якого є ОСОБА_1 (копія списку членів ДБК Радісне життя", скріплений печаткою ДБК Радісне життя наявна в матеріалах справи), його призначено головою комісії по воді із широким колом повноважень з усіх питань обліку водоспоживання, також представником домовласників, мешкаючих АДРЕСА_1 на території ДБК Радісне життя.

Таким чином, загальні збори ДБК "Радісне життя", членом якого ОСОБА_1 , фактично призначили його управителем, делегували йому свої повноваження представляти інтереси як ДБК Радісне життя взагалі, так і його мешканців зокрема, з питань водопостачання та водовідведення.

За змістом ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Частина 3 цієї ж статті передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.09.2016р., враховуючи положення ч.1,3 ст. 6 Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), 23.09.2016р. між ТОВ "Інфокс" в особі Філії "Інфоксводоканал" та ОСОБА_1 укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення №2748 ( АДРЕСА_1 ). Цей договір у встановленому законом порядку не визнаний недійсним судами, є діючим та таким, що кореспондує приписам ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), відповідає загальним засадам цивільного законодавства та не суперечить актам цивільного законодавства.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на лист Філії "Інфоксводоканал" від 12.07.2017р. №2190, яким було повідомлено відповідача про наявність станом на 23.08.2016р. заборгованості на суму 122062,61 грн по особовому рахунку № НОМЕР_1 , сплату заборгованості 22.09.2016р. на суму 60000,00грн., а також те, що 28.03.2006р. договір на послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 був переоформлений з ОСОБА_3 . Представником відповідача зазначено, що до укладення договору з відповідачем заборгованість повинна складати 122062,61-60000=62062,61грн

Суд апеляційної інстанції з цим твердженням не погоджується та вважає за необхідне звернути увагу на те, що цим листом Філія «Інфоксводоканал» детально повідомила відповідача про нарахування оплати за отримані послуги з 01.12.20014р. по 31.07.2016р. та часткову сплату цих послуг з 01.01.2015р. по 31.07.2016р. на суму 9674,90 грн., у зв`язку із чим станом на 01.08.2016р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 , машкод4545 рахувалася заборгованість на суму 118 045,47грн.

Так, відповідачем були самостійно передані останні показання водолічильника при здійсненні ним оплати 15.11.2015р. через платіжний шлюз та становили 13089м3. 29.07.2016р. у зв`язку з черговою повіркою водолічильника №59, встановленого за адресою надання послуг, вказаний засіб обліку води був демонтований з показаннями 37818м3, про що складено акт №19381(копія цього акту наявна в матеріалах справи). Після проведення повірки водолічильника було встановлено та опломбовано повірений засіб обліку води 04.08.2016р. з показаннями 37819м3, про що складено акт №238/07 (копія цього акту наявна в матеріалах справи). Таким чином, враховуючи фактичні показання водолічильника 24729м3 (37818м3-13089м3), було нараховано до сплати 118045,47грн. без обліку водовідведення.

Станом на 23.08.2016р., відповідно до акту №2588, покази водолічильника становили 38371м3 та нараховано до сплати 122062,61грн. без обліку водовідведення.

Надалі, 22 вересня 2016 року відповідачем було здійснено оплату послуги водопостачання в сумі 60 000,00грн., що не спростовується відповідачем, а навпаки ним підтверджується в апеляційній скарзі. Тобто, водокористування за даним особовим рахунком здійснювалося також до укладення письмового договору від 23.09.2016р. №2748, що підтверджується обґрунтованим розрахунком заборгованості з 01.05.2014р. по 31.05.2017р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 , машкод4545, де відповідач сплачував за надані йому послуги. Але оплати здійснював не у повному обсязі, через що утворилась заборгованість в сумі 62 062,61 грн. без обліку водовідведення, на що відповідач навмисно не звертає уваги.

23 вересня 2016 року за участю відповідача було складено акт №0440 (копія цього акту наявна в матеріалах справи), яким було виявлено у відповідача безоблікове водовідведення та викликано відповідача на засідання технічної комісії, яке відбулося 30.09.2016р.

За рішенням технічної комісії, 30.05.2017р. було проведено донарахування за виявлене безоблікове водовідведення по строку позовної давності. З урахуванням донарахувань за користування системою водовідведення, заборгованість станом на 01.09.2016р. складала 112 091,61 грн., станом на 01.06.2017р. складала 117 854,58грн. (обгрунтований розрахунок заборгованості, починаючи з 01.05.2014р. по 31.05.2017р., який показує механізм утворення заборгованості станом на 01.09.2016р., на 31.05.2017р., детальна розшифровка здійснених нарахувань за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявні в матеріалах справи).

Відносно заборгованості на суму 62062,61грн. між відповідачем та позивачем був укладений 23.09.2016р. договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування #44_Д/Р (копія цього договору наявна в матеріалах справи).

Відповідно до п.1.1, 2.1 даного договору Філія надала Відповідачу розстрочку на погашення заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_3 , машкод 4545 в сумі 62 062,61грн., яка утворилась станом на 01.09.2016р., а Відповідач зобов`язався погасити зазначену заборгованість в порядку, передбаченому договором. Заборгованість, встановлена за згодою сторін, і складає 6 місяців з 01.09.2016 р. Строк реструктуризації по 28.02.2017р. з щомісячною сплатою у сумі 10344грн. та у лютому 2017р. у сумі 10342,61грн. Після подання Філією Інфоксводоканал" позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на суму 117 854,58грн., в подальшому, договір про реструктуризацію за позовом ОСОБА_1 був визнаний у судовому порядку недійсним (рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2018р., Одеського апеляційного суду від 14.11.2019р. у справі №522/6819/18). Але незважаючи на це, Відповідачем протягом розгляду цієї справи 08.11.2018р. заборгованість за договором про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_ДР від 23.09.2016р. на суму 62 062,61грн. була сплачена, що підтверджується наявною в матеріалах справи бухгалтерською довідкою Філії Інфоксводоканал" від 08.11.2018р. Цей факт не спростовується відповідачем, а підтверджується в апеляційній скарзі. Таким чином, відповідач фактично визнав свої зобов`язання за цим договором.

З урахуванням сплати відповідачем боргу у сумі 62062,61грн. Філією Інфоксводоканал" було подано до Київського районного суду м. Одеси у справі 520/12981/17 заяву про зменшення позовних вимог на суму 62062,61грн. та стягнення з ОСОБА_1 залишку заборгованості за послуги водопостачання на суму 55719,97грн. та судового збору на суму 1768,00грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018р. закрито провадження у справі №520/12981/17 в частині позовних вимог на суму 62 062,61грн., яка набула законної сили та відповідачем не оскаржувалася.

Стосовно доданих представником відповідача до апеляційної скарги копій квитанцій про сплату як додатку до апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 3 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Ці копії квитанцій Відповідачем не надавалися до суду першої інстанції. У апелянта було достатньо часу для їх подання до суду першої інстанції, а тому відповідно до вищенаведеної правової норми ЦПК України ці копії не можуть прийматися судом апеляційної інстанції до розгляду. До того ж, додана до скарги копія квитанції від 19.02.2018р. на суму 12 189,00грн. з призначенням платежу оплата заборгованості по водокористуванню за січень 2018р. не стосується заявленого періоду стягнення заборгованості з 23.09.2016р. по 01.06.2017р.

Щодо тверджень відповідача: ...навіть вказана заборгованість по вказаному особовому рахунку членами кооперативу та безпосередньо відповідачем була сплачена в повному обсязі до винесення рішення суду, що підтверджується доданими квитанціями за період з 22 вересня 2016 до вересня 2018 на загальну суму 186 251грн., з яких за період з 23.09.2016 по вересень 2018 126 251грн., тобто за період коли був укладений договір з ОСОБА_1 (копії квитанцій додаємо)..." ще раз зазначимо, що ці квитанції відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України не можуть підлягати розгляду в апеляційному провадженні.

Платежі, які надходили на особовий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 , у тому числі протягом погашення боргу у сумі 62062,61грн. з 23.09.2016р. по 25.09.2018р. зараховувалися в рахунок погашення боргу за договором від 23.09.2016р. №44_ДР (жовтень 2016р. - 10344,00грн., листопад 201бр. - 10344,00грн., грудень 2016р. - 20688,00грн., лютий 2017р. 5200,00грн., листопад 2017р. 10344,00грн., вересень 2018р. - 5142,61грн.) та за призначенням платежу в рахунок оплат поточних нарахувань за отримані Відповідачем послуги.

Таким чином, твердження відповідача щодо відсутності заборгованості до винесення рішення судом необґрунтовані та безпідставні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк