Справа № 132/535/21
Провадження № 2/132/319/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2021р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі судового засідання - КУЛИК Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області цивільну справу №132/535/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп., а також документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп. В обґрунтування цих вимог зазначив, що 22.12.2019р. близько 21год.00хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та рухаючись автодорогою сполученням «Житомир - Могилів-Подільський», неподалік повороту до села Радівка Калинівського району Вінницької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не виділивши себе в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці перетинали проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506, досудове розслідування якого закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак даного кримінального правопорушення, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 29.05.2020р. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АО/4711302, а тому він, як син потерпілої ОСОБА_5 , через свого представника звернувся до страховика з вимогою виплатити йому страхове відшкодування в сумі 16692грн.00коп. 25.02.2020р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» прийнято рішення про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у справі за фактом зазначеної ДТП. Вважає рішення страховика необґрунтованим, оскільки цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, наступає незалежно від вини, а обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у випадку, коли вона була наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналогічний позов до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 24.02.2021р. надійшов від ОСОБА_2 , дочки потерпілої ОСОБА_5 , яка просить стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп., а також документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп.

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021р., вказані позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передані на розгляд судді Сєліну Є.В., який своїми ухвалами від 26.02.2021р. відкрив за ними провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2021р., об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (номер провадження 2/132/319/21, номер справи 132/535/21), із позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (номер провадження 2/132/320/21, номер справи 132/537/21), та присвоєно їм спільний номер 132/535/21 (номер провадження 2/132/319/21).

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2021р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду в загальному позовному провадженні.

Позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник - адвокат ЛАБИК Р.Р. у судове засідання не з`явилися, надавши заяви, де просять справу розглянути за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач може відкликатися до суду через оголошення на офіційному вейб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач серед іншого викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.12.2019р. близько 21год.00хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Infiniti QX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та рухаючись автодорогою сполученням «Житомир - Могилів-Подільський», неподалік повороту до села Радівка Калинівського району Вінницької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не виділивши себе в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці перетинали проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля. Від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 загинула.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Infiniti QX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АО/4711302.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 від 22.12.2019р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Господарець А.П. від 29.05.2020р., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 від 22.12.2019р. закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2019р. Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 поза населеним пунктом, на автодорозі сполученням м. Житомир - Вінниця, в межах Калинівського району Вінницької області.

Дітьми загиблої ОСОБА_5 є позивачі: ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно 12.09.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області), та ОСОБА_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане 20.11.1990р. Радівською сільською радою Калинівського району Вінницької області).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується Полісом № АО/4711302.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 року.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( ст.ст. 3, 5 Закону).

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. При цьому у даній статті не встановлено межі відшкодування таких витрат.

У ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 цього Закону такою шкодою є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 померла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.12.2019р.

Згідно ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відтак, незалежно від вини фізичної особи, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника.

На адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивачами через свого представника подані заяви про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦКУ).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим.

Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини водія в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Листом від 25.02.2020 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п.36.2 ст.36 Закону.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в силу вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Пунктом 2 статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Відповідно до п.27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 50076,00грн. (4173х12).

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої є її діти: донька ОСОБА_2 , донька ОСОБА_8 , та син ОСОБА_1 .

Таким чином, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку п.27.3 Закону, дорівнює 16692,00грн., яка визначається поділом загального розміру страхового відшкодування (50076,00грн) на кількість осіб (3 особи).

За таких обставин, вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 16692грн.00коп. на кожного позивача, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Вищезгадана шкода в заявлених розмірах є мінімальною та обов`язковою до виплати.

Згідно ст.36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На підставі наведеного, законними є вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 01.05.2020р. по 23.02.2021р. у розмірі 1713грн.79коп.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, законною є вимога позивачів щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 01.05.2020р. по 23.02.2021р. у розмірі 410грн.21коп.

Інфляційні втрати від простроченої суми боргу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів за період з 01.05.2020р. по 23.02.2021р. становлять 798грн.07коп.

Враховуючи викладене, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеня за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп. (на кожного окремо).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Вирішуючи питання щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах докази, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який підтверджений документально.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відтак останнім не доведено неспівмірність витрат понесених позивачами на правничу допомогу тим критеріям, які визначені у ч.4 ст.137 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням вищевказаної обставини, а також виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп. (на кожного окремо).

Позивачі в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, а тому на підставі ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача, оскільки позов задоволений у повному обсязі.

За таких обставин, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в загальному розмірі 1816грн.00коп.

Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 1816грн.00коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя