ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 619/3920/20

провадження № 22-ц/818/533/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Кругової С.С.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року, постановлену суддею Нечипоренко І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки дані правовідносини регулюються Законом України «Про приватизації державного житлового фонду».

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України від 4 березня 1992 року № 2163-XII «Про приватизацію державного майна» (далі - Закон № 2163-XII) законодавство України про приватизацію складається із цього Закону, інших законів України з питань приватизації.

Водночас відповідно до статті 30 Закону № 2163-XII спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому ГПК України.

Таким чином, за загальним правилом, спори щодо приватизації комунального майна відносяться до юрисдикції господарських судів.

Разом з тим господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за умови наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Господарські суди вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №559/2664/15-ц

Таким чином, при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернулася ОСОБА_1 .

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила визнати відмову приватизаційної комісії Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 квітня 2020 року у наданні їй дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 неправомірною та зобов`язати приватизаційну комісію Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області провести приватизацію вказаної квартири на її ім`я, оформивши передачу цієї квартири їй у приватну власність в порядку приватизації згідно із заявою від 02 березня 2020 року.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 02 березня 2020 року нею було подано лист до Малоданилівської селищної ради щодо надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно листа голови приватизаційної комісії Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 квітня 2020 року їй було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію вказаної квартири. Вказує, що без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, в даному випадку відповідного органу приватизації Малоданилівської селищної ради, вона позбавлена можливості скористатись своїм законним правом на приватизацію житла.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася, в т.ч. на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як зазначалось вище статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом № 2482-XII.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

З викладеного можна зробити висновок, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки за своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні.

У такому випадку це спір про право цивільне, адже спірні правовідносини врегульовано нормами ЖК УРСР і стосуються захисту житлових прав особи, що є вирішальним.

У таких спорах орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження власника державного житлового фонду, тобто перебуває з громадянином у приватноправових відносинах.

Даний висновком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №200/18858/16-ц.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі не може вважатись законною й обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова