УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

При секретарі судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши клопотання заявника про застосування заходів забезпечення по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржується, - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, заінтересовані особи: ТОВ «ОТП Факторинг України», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До суду 29.12.2020 року надійшла скарга ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржується, - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, заінтересовані особи: ТОВ «ОТП Факторинг України», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в судовому засіданні 12.01.2021 року.

У судовому засіданні 12.01.2021 року була присутня представник заявника ОСОБА_3 , яка підтримала та просила розглянути викладені в прохальній частині скарги клопотання про застосування заходів забезпечення та витребування доказів.

Від приватного виконавця Колечко Д.М. до суду надійшла заява, згідно якої просив відкласти розгляд справи через неотримання ним матеріалів скарги. Інші учасники процесу поважність причин неявки суду не повідомили.

За клопотанням приватного виконавця та у зв`язку з неявкою інших учасників процесу, розгляд справи був відкладений на 20.01.2021 року.

Суд вбачає, що у п.2-4 прохальної частини скарги заявник просила до набрання законної сили рішенням у цій справі зупинити:

- передачу на реалізацію чотирикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ;

- реалізацію арештованого майна, а саме чотирикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ;

- стягнення у межах зведеного виконавчого провадження №63652335 на підставі виконавчого листа №2-6447/11, виданого 03.02.2012 року, та на підставі виконавчого листа №522/3212/14-ц, виданого 07.02.2017 року.

Вирішуючи дане питання суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Отже, виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення виконавчого провадження є виключним правом державного виконавця.

Приписами Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» визначено засоби та порядок захисту прав учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, шляхом оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку.

Втім, у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Положення глави 10 розділу І ЦПК України, що регламентують забезпечення позову у справах позовного провадження, не підлягають застосовуванню при розгляді скарги у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України

Суд не може підміняти повноваження державного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07 лютого 2014 року роз"яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як: забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, зупинення реалізації арештованого майна, оскільки за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Відповідні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі справа №1323/5992/2012, провадження №61-18744св19.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначені ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Так, п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає право суду забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову при подачі позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а також при оскарженні виконавчого документа.

Проте, предметом скарги не є оскарження боржником виконавчого документа чи звільнення майна з-під арешту.

Предметом скарги ОСОБА_4 є оскарження дій приватного виконавця, що пов`язані із проведенням оцінки майна, належного заявнику.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає підстав для зупинення передачі на реалізацію та реалізації арештованого майна на підставі виконавчого документу, а тому у задоволенні заяви слід відмовити, як необґрунтованої.

Разом із тим, суд зазначає, що вжиття заходів щодо зупинення виконавчих дій відноситься до виключних повноважень державного виконавця, а тому заявник не позбавлений права на звернення до державного виконавця із відповідною заявою.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання заявника.

Керуючись ст.ст.1,34 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення передачі на реалізацію майна, зупинення реалізації арештованого майна та зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 12.01.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі.