Постанова

Іменем України

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 686/32328/19-ц

провадження № 61-15601св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, розташованої по АДРЕСА_1 , та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 зазначав, що відповідачі проживали по сусідству та користувалися суміжною земельною ділянкою, яка належала до комунальної власності. У вересні 2019 року він відновив огорожу з металевої сітки на межі зазначених земельних ділянок відповідно до наявних межових знаків. Проте, 29 вересня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зламали цю огорожу та перекопали частину його земельної ділянки, у зв`язку із чим він позбавлений можливості користуватися своїм майном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у здійсненні ним права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, по АДРЕСА_1 , шляхом заборони демонтувати (огорожу) паркан і межові знаки, обробляти та перекопувати земельну ділянку, насаджувати на ній рослини (дерева).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року у складі судді Продана Б. Г. позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, розташованою по АДРЕСА_1 та призначеною для ведення особистого селянського господарства, шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтувати паркан (огорожу) та межові знаки, обробляти і перекопувати цю земельну ділянку, насаджувати на ній рослини та дерева.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0330 га, кадастровий номер 681010000:25:002:0647, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , а відповідачі своїми діями, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушують його права, як власника земельної ділянки, зокрема: зламали огорожу та самовільно перекопали частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , у зв`язку зі чим існують перешкоди у користуванні позивачем своїм майном.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю об`єктивних і належних доказів про те, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, розташованою по АДРЕСА_1 .

Разом із цим, відсутні відомості щодо місця розташування цієї земельної ділянки на місцевості та її межових знаків, фактичного землекористування сторін і дотримання ними меж земельної ділянки, правомірності встановлення ОСОБА_1 огорожі (паркану) та дій кожного з відповідачів на порушення прав останнього.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що такі дані могли бути встановлені, у тому числі висновком земельно-технічної експертизи, проте сторони не зверталися до суду із відповідним клопотанням про її призначення та не подавали до суду висновок експерта, складений на їх замовлення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17 та від 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19), а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та недослідженість судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів (пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи № 686/32328/19-ц із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосував норми матеріального права, без урахування правових висновків Верховного Суду, при наявності зареєстрованого відповідно до статей 125, 126 ЗК України за позивачем права власності на земельну ділянку, а також визнання ОСОБА_4 факту порушення цього права на земельну ділянку, шляхом чинення перешкод у користуванні, через незгоду з її приватизацією позивачем.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судам

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 квітня 2015 року серії НОМЕР_1 (індексний номер 36318346) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, розташованої по АДРЕСА_1 , і призначеної для ведення особистого селянського господарства.

29 вересня 2019 року ОСОБА_1 встановив огорожу (паркан) у вигляді металевої сітки в районі межі вказаної земельної ділянки та земельної ділянки, що закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 . Того ж дня ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтували цю огорожу (паркан).

Між сторонами існує спір з приводу суміжного землекористування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно із частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частиною першою статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно із частинами другою-третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів установлені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутністю об`єктивних і належних доказів про те, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0330 га, кадастровий номер :25:002:0647, розташованою по АДРЕСА_1 , а також ураховуючи відсутність відомостей щодо місця розташування цієї земельної ділянки на місцевості та її межових знаків, фактичного землекористування сторін і дотримання ними меж земельної ділянки, правомірності встановлення ОСОБА_1 огорожі (паркану) та дій кожного з відповідачів на порушення прав останнього, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що такі дані могли бути встановлені, у тому числі висновком земельно-технічної експертизи, проте сторони не зверталися до суду із відповідним клопотанням про її призначення та не подавали до суду висновок експерта, складений на їх замовлення.

Отже, суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17 та від 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19), на які заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки суду апеляційної інстанції не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович