Справа № 243/8371/20
Провадження № 2/243/192/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2021 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Моїсеєвої О.І.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2
вимоги позивача: про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
1. У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним.
Вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно належить їй на підставі договору купівлі-продажу будинку від 03.11.2005 року посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., зареєстрований в реєстрі за № 3113. ОСОБА_2 є її сином, який з 12.07.2006 року зареєстрований за вищевказаною адресою, але з березня 2018 року по теперішній час по вказаній адресі не проживає. Однак, у неї виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються.
У зв`язку з викладеним, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
2. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справ.
3. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та зазначила, що її син за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає з літа 2019 року, просила суд задовольнити позов.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. У відповідність до ч.3 ст.66 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю секретаря судового засідання, за дорученням судді його обов`язки здійснює помічник судді..
5. Ухвалою суду від 25.09.2020 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
6. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
7. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна від 03.11.2005 року (а.с.10-11).
9. Відповідно до акту про фактичне проживання № 61 від 02.09.2020 року, складеного Комітетом мікрорайону «Східний» м. Слов`янська, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не мешкає за вказаною адресою з березня 2018 року по теперішній час (а.с.15).
10. Крім того, у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили що, їм відомо, що ОСОБА_2 є сином позивачки, який з літа, року якого не пам`ятають він не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , його речі у будинку відсутні, позивачка будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинить.
V. Оцінка Суду.
11. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
12. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
13. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
14. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
15. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
16. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
17. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
18. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
19. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
20. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
21. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
22. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
23. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.
Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
25. У даній справі судом було встановлено про відсутність між сторонами конфліктних ситуацій щодо користування спірним житлом, перешкод у користуванні житлом позивач своєму сину не чинить, останній, в свою чергу, особистих речей за даної адресою не має, будь-яких дій спрямованих стосовно свого права користування житловим будинком не здійснює.
В той же час, через реєстрацію відповідача в будинку у позивача відсутня можливість оформити житлову субсидію та вона несе непомірні для своїх доходів витрати по оплаті комунальних платежів. Крім того, вона не має змоги розпорядитись належним їй житлом на свій розсуд.
26. Таким чином наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позивачем надано на підтвердження своїх позовних вимог переконливі докази, тому позов останньої щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтований та підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
27. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 383, 391,405 ЦК України, ст. ст. 150,156 ЖК України, ст.ст. 10,12,13,259,263-265,268,280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до Донецького Апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко