Ухвала

Іменем України

12 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 754/18119/13

провадження № 61-11661ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервіамонт» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервіамонт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті»,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Інтервіамонт» у жовтні 2013 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у розмірі 2 430 980 грн - основного боргу, 942 374,61 грн - пені, 9 723,92 грн - інфляційних втрат та 189 374,61 грн - 3 % річних; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 408 000 грн - основного боргу, 545 814,22 грн - пені, 5 632 грн - інфляційних втрат та 109 476,82 грн - 3 % річних.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937); заборонити ОСОБА_2 та іншим особам укладати з будь-якими особами будь-які договори, предметом яких є відчуження, передача в довірчу власність, іпотеку, користування (в тому числі - оренду на будь-який строк), позику, дарування машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937); заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати реєстрацію речових прав на підставі будь-яких правочинів (документів), предметом яких є відчуження, передача в довірчу власність, іпотеку, користування (в тому числі - оренду на будь-який строк), позику, дарування машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18, кв. м у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937).

Деснянський районний суд міста Києва від 18 лютого 2021 року заяву задовольнив частково. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно:

- машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00);

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937), що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову - відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 24 травня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Добрянської Н. І. на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року про забезпечення позову - залишив без задоволення. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року про забезпечення позову - залишив без змін.

ОСОБА_1 09 липня 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у вказаній вище справі.

Верховний Суд ухвалою від 02 серпня 2021 року вказану касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було надати відповідну довідку суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інші належні докази (копію конверту, копію рекомендованого повідомлення чи копію трек-коду поштового відправлення) в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, докази з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПКУкраїни, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами. Роз`яснив наслідки невиконання вимог ухвали.

Верховний Суд ухвалами від 16 вересня, 13 жовтня, 01 листопада 2021 року продовжував ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 02 серпня 2021 року.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду заявником було надано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій заявник просила поновити строк на касаційне оскарження, оскільки згідно з відповіддю, яка була надана на адвокатський запит, було повідомлено, що експедитором Деснянського районного суду міста Києва було отримано кореспонденцію з Київського апеляційного суду та передано до загальної канцелярії суду. Однак, чи було серед цієї кореспонденції клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Добрянської Н. І. з відміткою про отримання копії постанови встановити або спростувати не має можливості.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на конкретні обставини, строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК Українипозов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловлено правову позицію, відповідно до якої необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття таких заходів має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Необхідно зазначити, що згідно з рішенням ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» було зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_4 є власником наступного нерухомого майна: машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18,4 кв. м, адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00; квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937.

Місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційний інстанції, дійшов правильно висновку стосовно того, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на: машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальна площа 18,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 34297937), що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи призведе до неможливості виконання рішення суду оскільки, відповідач може здійснити відчуження належного йому нерухомого майна іншій особі, передати ці об`єкти в іпотеку іншій особі, у довірчу власність, у користування, в тому числі - оренду, тобто безперешкодно розпорядитися на власний розсуд у такий спосіб, який в подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів за невиконаним зобов`язанням.

Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

З огляду на те, що доводи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судами попередніх інстанцій процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про права заявника у справі, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив. Правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційні скарги є необґрунтованими та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервіамонт» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервіамонт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький