Справа № 331/47/21
Провадження № 2 о /331/15/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Мироненко О.В.

представника заявника: Тарасова Д.О.

заявника: ОСОБА_1

заінтересованої особи: ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 06 січня 2021 року звернувся до суду з вказаною заявою , в якій просив видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що вона проживає та є співвласником (1/4 частін) квартири АДРЕСА_2 . Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сином, та проживає разом з нею та її чоловіком-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком ОСОБА_2 . ОСОБА_2 ніде не працює.

Вона та її чоловік потерпають від насильства зі сторони ОСОБА_2 вже протягом кількох років. Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2019 року, проте, для ОСОБА_2 це не дало жодного результату. ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї.

Оскільки вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, а попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства,вимушена звернутися до суду з вказаною заявою.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 провадження по справі відкрито.

У вступному слові представник заявника адвокат Тарасов Д.О. та заявник заяву підтримали, надавши пояснення аналогічні в ній викладеним.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечував, вказавши, що обставини викладені ОСОБА_1 не відповідають дійсності, а поліція останньою викликається з метою його виселення з житла. Оскільки він жодних актів насильства щодо заявника не вчиняв, іншого житла не має, в задоволенні заяви просив відмовити.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідка ОСОБА_4 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який є її сином, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають разом у вказаній квартирі.

Відповідно до постанови Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 08.11.2020 стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис за вчинення ним фізичного та психологічного насильства відносно ОСОБА_1 .. Заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника була - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання ( перебування) постраждалої особи. Даний заборонний припис діяв до 18.11.2020 року.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2020 року у справі 331/4626/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним 21.11.2020 о 21-45 годин дій психологічного характеру (брудна лайка) по відношенню до своєї матері.

Також, судом встановлено, що постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2020 року у справі 331/5306/19 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним 30.11.2019 року о 20-00 домашнього насильства фізичного характеру відносно батька.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності 16.10.2020 року за дрібне хуліганство (ст. 173 КУпАП) та 03 грудня 2020 року за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського (ст. 185 КУпАП).

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 він жодного разу не був свідком конфліктів між матір`ю та братом, однак бачив переживання матері після цих конфліктів, вона через скандали з братом періодично проживає у нього. Свідком того, що його брат перешкоджав проживати матері в квартирі він не був. З січня 2021 року вона мешкає вдома . Він має сумніви, що через дії його брата ОСОБА_2 можливе подальше настання тяжких або особливо тяжких наслідків , однак в родині постійно наявні конфлікти на побутовому рівні.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази , аргументи учасників справи, суд зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1Закону №2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIIIна строк від одного до шести місяців.

Суд зауважує, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів систематичного вчинення домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи наявне лише одне судове рішення, яким встановлено факт вчиненням ОСОБА_2 21.11.2020 о 21-45 годин дій психологічного характеру (брудна лайка) по відношенню до своєї матері.

Крім того , заявником не доведено ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису.

У справі, встановлено, що між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_1 існують неприязні відносини, виникають конфліктні ситуації на побутовому рівні , з того приводу, що ОСОБА_1 фактично здійснює матеріальне утримання сина.

ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та не має іншого житла для проживання.

Крім того , постановою судді Жовтневого районного суду м. запоріжжя від 03 грудня 2020 року у справі 331/4267/20 встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, хворіє на епілепсію.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 однак сам факт , звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій, наявності у неї перешкод у проживанні в квартирі, що узгоджується з поясненнями свідка ОСОБА_4 ..

Оцінюючи визначені законом обставини, на підставі яких можливо видати обмежувальний припис, суд приходить до висновку , що не можна обмежити ОСОБА_2 , який є інвалідом та має важке захворювання , права на його проживання у квартирі, співвласником якої він є , а отже позбавити його конституційного права на житло, оскільки іншого житла він не має.

За таких обставин заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, на які посилається ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 26 Закону 2229-VIII, не можуть бути визнані пропорційними з урахуванням обставин цієї справи,а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Судові витрати , пов`язані з розглядом справи на підставі ч.3 ст. 350-5 ЦПК Украни відносяться на рахунок держави.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 13 січня 2021 року.

Копію повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення рішення. Заінтересованій особі , яка не була присутня у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Суддя: О.Є. Жукова

13.01.2021