Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2021 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Кошеля Б.І. від розгляду цивільної справи №357/12664/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого за час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в рахунок компенсацій вартості частки в спільному майні, а саме: вартості 1/2 частини автомобіля марки «FORD SKORPIO», 1995 р.в., VIN кузов НОМЕР_1 , у розмірі 40 405,00 грн.; вартості 1/2 частини автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, VIN кузов НОМЕР_2 , у розмірі 253 235,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачкою під час розгляду справи.

19.05.2021 року канцелярією суду зареєстрована заява відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Кошель Б.І. В заяві відповідач посилається на те, що вважає, що судом незаконно було задоволено клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Константинова А.В. про уточнення питань та надання додаткових матеріалів для проведення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки він не отримував судову повістку-повідомлення про розгляд справи 19 квітня 2021 року, а тому не був повідомлений за п`ять днів до судового засідання про його проведення, що є грубим порушенням ч. 5 ст. 128 ЦПК України, а тому суд фактично позбавив його та його представника можливості приймати участь у судовому засіданні, надати необхідні пояснення та документи, що вимагав експерт у своєму клопотанні. Крім того, відповідач вбачає різне ставлення судді до сторін по справі та вважає, що суддя надає переваги доводам одного з учасників справи на противагу доводам інших учасників справи. А тому вважає, що суддя Кошель Б.І. не може брати участь у розгляді даної справи та підлягає відводу.

Оглянувши подану заяву суд вказує на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

За умовами ч.3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

Суд далі нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції (995 004) повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, в порядку ст.14 ЦПК України, вказану справу було розподілено судді Кошелю Б. І.

Ухвалою суду 03.01.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначео підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року закрито підготовче засідання у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року у вище вказаній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу проведення якої доручити експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру /03170, м. Київ, вул. Велика Кільцева 4/ та зупинено провадження.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

30.03.2021 року до канцелярії суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшли матеріали цивільної справи №357/12664/19, провадження №2/357/2534/21, без виконання ухвали суду від 21.09.2020 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у зв`язку з клопотанням експерта Константинова А.В. про внесення змін в ухвалу суду та проведення експертизи призупинено.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 13 травня 2021 року об 11:00.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року виправлено описку в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2021 року по цивільній справі № 357/12664/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого за час шлюбу, зазначивши правильно дату та час призначення справи до судового розгляду - «19 квітня 2021 року о 14:00 год.».

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року задоволено клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Константинова А.В. про уточнення питань та надання додаткових матеріалів для проведення судової автотоварознавчої експертизи, призначеної у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого за час шлюбу, та викладено резолютивну частину ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в частині поставлених питань в новій редакції.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2021 року було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Між тим, прийняття суддею відповідних процесуальних документів та вчинення інших процесуальних дій під час розгляду справи не є підставою для відводу судді та не можуть оціночно визначатись як сумніви у його об`єктивності та упередженості при розгляді цивільної справи, а можуть бути вирішенні у визначеному процесуальним законодавством порядку шляхом оскарження винесених судом процесуальних документів.

У свою чергу, суд вбачає, що ОСОБА_1 , його представник скористався своїми процесуальними правами та оскаржив відповідні рішення суду у зв`язку з незгодою з ними.

Як вже зазначалось, постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2021 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2021 року залишено без змін.

Апеляційна скарга представника відповідача ґрунтувалась на тих же обставинах, що викладені в заяві про відвід судді Кошеля Б.І. та були предметом дослідження апеляційного суду. Разом з тим апеляційною інстанцією не встановлено порушень, які б унеможливлювали продовження розгляду даної справи тим же складом суду та справу не направлено до суду першої інстанції для розгляду в новому складі суду.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд вважає, що заява про відвід є необгрунтованою, оскільки не містить посилання на дії вчинені безпосередньо суддею, що можуть свідчити про його необ`єктивність або упередженості при розгляді даної справи, що є підставами для відводу, визначеними ст.36 ЦПК України..

Тому, дійшовши висновку, що заява відповідача про відвід головуючому судді є необгрунтованою вона, відповідно до вимог ст.40 ЦПК України, підлягає вирішенню іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі, а вирішення питання про відвід головуючого судді Кошеля Б.І. передати на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40, п.11 ч.1 ст. 253, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати подану заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Кошеля Б.І. від розгляду цивільної справи №357/12664/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого за час шлюбу, - необґрунтованою.

В порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України, заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Кошеля Б.І. від розгляду цивільної справи №357/12664/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого за час шлюбу - передати до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для подальшого авторозподілу.

Провадження у справі зупинити до вирішення по суті клопотання про відвід головуючому судді Кошель Б.І.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяБ. І. Кошель