Провадження №2/512/197/21
"04" листопада 2021 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бростовської Н.О.,

секретаря - Пустовіт С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання сплаченими аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Другий Приморський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 14.11.2019р. з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно на її утримання на час вагітності. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який був направлений на виконання до Другого Приморського відділу ДВС у місті Одесі, де було заведено виконавче провадження. Позивач зазначає, що державний виконавець зараховує до сум, сплачених за вказаним судовим рішенням, виключно ті платежі, у призначенні яких вказано слово «аліменти», однак не всі банківські установи України надають можливість вказувати призначення платежу. Як вказує позивач, не містили позначки «аліменти» та не були зараховані здійснені ним на виконання вказаного судового рішення та здійснені на рахунок відповідачки наступні грошові перекази (платежі): від 27.06.2019р. на суму 2386,94грн.; від 29.11.2019р. на суму 10050,2грн.; від 26.12.2019р. на суму 10050,2 грн.; від 30.01.2020р. на суму 10000грн.; від 28.02.2020р. на суму 1507,54грн.; від 25.03.2020р. на суму 6030,15грн.; від 27.03.2020р. на суму 10050,2грн.; від 29.05.2020р. на суму 7537,69грн.; від 09.11.2020р. на суму 2500грн.

У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд вказані грошові перекази (платежі) визначити сплаченими аліментами на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила залишити її без розгляду, посилаючись на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, позовна заява є невірною за формою та відповідачем її визначено помилково (а.с.64-66).

Позивач подав до суду відповідь на відзив, посилаючись на те, що кошти, перераховані відповідачці без призначення платежу, можуть вважатися безпідставно набутими та відповідно до ст.1212 ЦК України мають бути повернуті їх належному власнику. Також зазначає, що позовна вимога стосується встановлення факту сплати аліментів і відповідачем у справі може бути лише ОСОБА_2 (а.с.70-73).

На вказану відповідь на відзив відповідачка подала заперечення, у яких зазначила, позивач має намір безпідставно змінити предмет і підставу позову, що не передбачено процесуальним законом, а справа може бути розглянута лише в межах первинно заявлених вимог (а.с.84-86).

Позивач і відповідачка в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.94, 102).

Представник третьої особи, який є належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.92), в судове засідання також не з`явився та пояснень по суті справи не подав, але суд вважає, що неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частинами 1, 6 і 7 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 14.11.2019р. позов ОСОБА_2 було задоволено частково, вирішено стягувати щомісячно, починаючи з 18.06.2019р., з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. під час її вагітності.

В матеріалах справи містяться копії квитанцій, відповідно до яких відправником коштів є позивач ОСОБА_1 , а одержувачем - ОСОБА_2 , перша з яких датована 27.06.2019р. тобто місяцем та роком, починаючи з яких, згідно рішення суду підлягають стягненню аліменти (а.с.4).

Також, в матеріалах справи є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 21.04.2021р. №17799, підписаний старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Поляковим В.В., відповідно до якого, заборгованість позивача обраховується починаючи з 19.06.2019р., а не з часу відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту позовних вимог та наявних у справі доказів вбачається, що питання про визнання сплаченими аліментів виникло під час виконання державним виконавцем судового рішення, яким з позивача було стягнуто аліменти, а тому повинно вирішуватися судом відповідно до положень розділу VII ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст.451 цього Кодексу визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідачки визнати аліменти сплаченими, що, на думку суду, є невірним способом захисту.

Разом з цим, суд погоджується з доводами відповідачки про те, що справа може бути розглянута лише в межах первинно заявлених позовних вимог та зазначає, що позивач може звернутися до суду з позовом про повернення безпідставно набутих коштів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.1 ст.354, ч.1 ст.355 ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.