Провадження №2/592/92/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Парфененка М. С. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення витрат на юридичні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

09.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, про стягнення витрат на юридичні послуги, в якому він зазначив про те, що 16.10.2009 року між ним і відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. У п. 2.2. цього договору зазначено про те, що він укладений до 17.12.2033 року. Разом з тим, у п. 5.4. цього договору вказано про те, що він може бути розірваний за рішенням суду, в порядку, встановленому законом. Земельна ділянка надавалась в оренду орендарю-підприємцю ОСОБА_1 для рибогосподарських потреб. 04.02.2020 року підприємницька діяльність позивача була припинена, про що свідчить запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем від 04.02.2020 року за номером 3016910. 04.02.2020 року у відповідності до п. 5.6. договору позивачем було направлено заяву про розірвання договору до відповідача. 13.05.2020 року на пленарному засіданні LXXIV сесії Сумської міської ради VII скликання питання в порядку денному № 93 про припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина було знято з розгляду. Орендар такого волевиявлення не виражав, тому такі дії свідчать про небажання орендодавця розглядати це питання. Позивач неодноразово звертався до Департаменту ресурсних платежів і до земельної комісії при Сумській міській раді та наполягав на винесенні на голосування вищезазначеного питання. 27.05.2020 року LXXV сесія Сумської міської ради VII скликання не прийняла рішення з питання щодо розірвання договору оренди (№ 130 порядку денного) . 24.06.2020 року за № 53 в порядку денному виносилось на розгляд сесії Сумської міської ради це ж питання. Воно знову було не прийнято. У зв`язку з похилим віком, за станом здоров`я позивач не може вести підприємницьку діяльність і тому наполягав на розірванні договору за взаємною згодою сторін, що передбачено п. 5.4. цього договору. Підтвердженням незадовільного стану здоров`я є виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 645. Наполягаючи на тому, щоб депутати Сумської міської ради проголосували за розірвання цього договору оренди, позивач звертався і до депутатів Сумської міської ради і до міського голови. В якості доказу звернення він додає заяву на ім`я Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича від 25.06.2020 року. В результаті розгляду цієї заяви було отримано відповідь про розгляд звернення від 20.07.2020 року № Г-1425/06.01-21, в якій зазначено про те, що питання про припинення дії договору оренди було включно до порядку денного LXXVIII сесії Сумської міської ради. 29.07.2020 року за № 122 в порядку денному знову виносилось на розгляд LXXVIII сесії Сумської міської ради питання про припинення дії вищезазначеного договору оренди. Рішення знову було не прийнято. Таким чином, використавши всі законні способи для дострокового розірвання договору оренди між позивачем і відповідачем за взаємною згодою сторін, з огляду на очевидне небажання розірвати цей договір зі сторони орендодавця, орендарю довелося звернутися до суду для припинення договору шляхом його розірвання за рішенням суду. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачають, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути і достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Отже, законодавець допускає розірвання договору в судовому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору. Саме договір, який позивач бажає розірвати, містить положення в п. 5.4. про можливість його розірвання у судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У даному випадку на підставі спірного договору, укладеного із відповідачем, у позивача виникло речове право на земельну ділянку, тому за своїм змістом даний спір стосується приватноправових інтересів позивача в цивільних правовідносинах. Також він підтверджує, що ним не було подано іншого позову до цього суду з тим самим предметом та з тих самих підстав. Орієнтовна сума витрат складається зі судового збору й юридичних послуг. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 175 ЦПК України, він просив: 1. Розірвати договір оренди земельної ділянки за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина від 16.10.2009 року, укладений між Сумською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) . 2. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Сумської міської ради () витрати на юридичні послуги в сумі 3500 грн. . 3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Сумської міської ради () витрати на судовий збір в сумі 857,96 грн. (вхідний № 35630/20 від 09.09.2020 року) (а. с. 1, 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2020 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Сумської міської ради (адреса: м. Суми, майдан Незалежності, буд. 2) про розірвання договору оренди земельної ділянки. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 11.11.2020 року на 14 годину 00 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 24.09.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96914075) (а. с. 23) .

10.11.2020 року позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/10302/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки. Розгляд справи було призначено 11.11.2020 року на 14 годину 00 хвилин. Оскільки з 12.03.2020 року в Україні рішенням Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року було запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу та Радою суддів України було рекомендовано громадянам утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи, він просив: 1. Розглянути справу без його участі. 2. Додати до матеріалів справи додані копії документів (вхідний № 43847 від 10.11.2020 року) (а. с. 26) .

01.12.2020 року представник відповідача Парфененко Максим Сергійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про те, що Сумська міська рада, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, заперечує проти її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина від 16.10.2009 року, укладений між ним та Сумською міською радою. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суде в разі: - невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору; - в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Ст. 24 Закону України "Про оренду землі" визначені обов`язки орендодавця: - передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; - при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; - не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; - не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; - відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов`язані з поліпшенням стану об`єкта оренда, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; - попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди. В матеріалах справи відсутні докази того, що Сумська міська рада не виконала зазначені обов`язки орендодавця при передачі земельної ділянки в оренду позивачу. Рішенням Сумської міської ради від 21.10.2020 року № 7677-МР була надана згода на внесення змін до договору оренди земельної ділянки за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина, площею 8,3033 га, кадастровий номер :01:004:0051, категорія та функціональне призначення земельної ділянки: землі водного фонду, для рибогосподарських потреб під водним об`єктом та прибережною захисною смугою, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 16.10.2009 року та зареєстрованого в Сумському міському відділі Сумської регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" , про що у Державному реєстрі було вчинено запис від 14.12.2009 року за № 11 в частині заміни орендаря з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , записати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Піщане" у зв`язку з тим, що СТОВ "Піщане" є власником гідротехнічної споруди - насипна гребля, яка розміщена на даній земельній ділянці. На виконання вищевказаного рішення 02.11.2020 між Сумською міською радою та позивачем був підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди, а саме: земельної ділянки, площею 8,3033 га за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина, площею 8,3033 га, кадастровий номер :01:004:0051. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, оскільки Сумська міська рада та позивач підписали 02.11.2020 року акт приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від орендаря до орендодавця, відтак між сторонами відсутній предмет спору (припинення орендних відносин) . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відсутній предмет спору є підставою для закриття провадження у справі. Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства. Разом з тим ст. 20 ГПК України визначена предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів. Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті) , та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особа та (або) фізичні особи-підприємці. Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відмітка від 04.02.2020 року про припинення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підприємницької діяльності, а позов датований 09.09.2020 року. Оскаржуваний договір оренди земельної ділянки був укладений Сумською міською радою з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а не громадянином ОСОБА_1 , а, отже, на даний спір поширюється юрисдикція Господарського суду Сумської області. Відповідно до її. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, це є підставою для закриття провадження у справі. Враховуючи викладене він вважаємо, що на даний час є законні підстави для закриття провадження у даній справі (вхідний № 46768 від 01.12.2020 року) (а. с. 34-36) .

18.02.2021 року позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому він просив врахувати при розгляді справи той факт, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року у справі № 480/5455/20 йому було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі до цього ж відповідача з тих самих підстав по причині того, що розгляд справи даної підлягає до цивільної юрисдикції. Після відмови у відкритті провадження в адміністративній справі він звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми. Також, він звертає увагу суду на те, що 23.12.2020 року відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку, договір оренди якої він хоче розірвати. До того ж, в реєстрі речових прав на нерухоме майно було зазначена дата державної реєстрації права оренди 23.12.2020 року, що не відповідає дійсності, тому що він передав об`єкт оренди згідно акту приймання-передачі від 02.11.2020 року. Тому він просив: 1. Залучити до матеріалів справи: - копію ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року у справі № 480/5455/20; - інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.12.2020 року; - інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.02.2021 року. 2. Зобов`язати відповідача внести в державний реєстр земель інформацію про дострокове припинення договору оренди від 16.10.2009 року у відповідності до п. 5.5. цього договору (вхідний № 6211 від 18.02.2021 року) (а. с. 53) .

25.03.2021 року представник відповідача Парфененко Максим Сергійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про перенесення розгляду справи, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа № 592/10302/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки. Підготовче засідання по справі було призначено на 29.03.2021 року на 11 годину 00 хвилин. Він просив перенести слухання справи, оскільки представник Сумської міської ради буде брати участь в іншому судовому засіданні. Документи на підтвердження повноважень є в матеріалах справи (вхідний № 11444 від 25.03.2021 року) (а. с. 59) .

12.05.2021 року представник відповідача Парфененко Максим Сергійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про закриття провадження у справі, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа № 592/10302/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. До Ковпаківського районного суду м. Суми позивачем було подано клопотання від 17.02.2021 року, яким він просив залучити до матеріалів справи пакет документів та зобов`язати Сумську міську раду внести в державний реєстр земель інформацію про дострокове припинення договору оренди від 16.10.2009 року у відповідності до п. 5.5. договору. Отже, позивачем було змінено предмет спору. На даний час, 02.11.2020 року Сумською міською радою та ОСОБА_1 був підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди (земельна ділянка, площею 8,3033 га, кадастровий номер :01:004:0051, за адресою: м. Суми, біля с. Кирияківщина) , 04.03.2021 року відбулась державна реєстрація припинення права оренди ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2021 року № 247445259, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.03.2021 року № НВ-021 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0051 в земельному кадастрі не значиться. Враховуючи викладене він вважає, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки право оренди позивача виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру (вхідний № 18259 від 12.05.2021 року) (а. с. 63, 64) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.05.2021 року було закрите підготовче провадження та справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки було призначено до судового розгляду по суті на 28.07.2021 року на 14 годину 30 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони, представників сторін. Ухвала набрала законної сили 14.05.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96914075) (а. с. 73) .

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та клопотанні від 17.02.2021 року. Він просив: 1. Розірвати договір оренди земельної ділянки за адресою: територія Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми біля с. Кирияківщина від 16.10.2009 року, укладений між Сумською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) . 2. Зобов`язати відповідача внести в державний реєстр земель інформацію про дострокове припинення договору оренди від 16.10.2009 року у відповідності до п. 5.5. цього договору. 3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Сумської міської ради () витрати на юридичні послуги в сумі 3500 грн. . 4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Сумської міської ради () витрати на судовий збір в сумі 857,96 грн. .

В судовому засіданні представник відповідача Парфененко Максим Сергійович надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та клопотанні від 12.05.2021 року. Він просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, клопотаннями позивача та представника відповідача, вислухавши пояснення та думки позивача та представника відповідча, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, до клопотань позивача та представника відповідача, які містяться в матеріалах судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом було встановлено, що 16.10.2009 року між Сумською міською радою та підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки до 17.12.2033 року. Разом з тим, у п. 5.4. цього договору вказано про те, що він може бути розірваний за рішенням суду, в порядку, встановленому законом (а. с. 6-8) .

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Хоча ч. 1 даної статті вказує на підстави зміни та розірвання договору, наявність яких логічно і дає можливість для здійснення зміни або розірвання договору, варто зазначити про те, що відсутність підстав для розірвання та зміни договору, не може обмежувати свободу сторін на власний розсуд домовитися про розірвання або зміну договору, якщо звичайно законом не заборонено змінювати або розривати той чи інший врегульований ним договір. Якщо заборони щодо розірвання та зміни договору, що врегульований законом (поіменованого договору) , не існує, єдиною підставою для розірвання та зміни договору є факт згоди обох сторін про його зміну та розірвання. Домовленість вимагає вільного волевиявлення сторони щодо внесення тих чи інших змін до договору або його розірвання. Згода обох сторін є підставою для зміни та розірвання договору, а домовленість сторін, що об`єктивується через здійснення двостороннього правочину є шляхом (або способом) розірвання або зміни договору. Тому необхідно відмежовувати поняття "підстава" розірвання або зміни договору від поняття "спосіб" розірвання та зміни договору. Наявність самої підстави для зміни або розірвання договору не може тягнути за собою правові наслідки, що пов`язані із припиненням або зміною договору у зв`язку з його розірванням або зміною. Настання названих наслідків може мати місце після вчинення сторонами договору, або лише однією із сторін договору, визначених законом правових дій: домовитись про розірвання або зміну та надати згоду на розірвання або зміну договору, відмовитися від договору на свій розсуд шляхом вчинення одностороннього правочину, змінити договір шляхом вчинення одностороннього правочину, заявити вимогу до суду про розірвання договору за наявності передбачених договором або законом підстав для зміни та розірвання. Загалом можна визначити три способи розірвання договору: 1) за згодою сторін; 2) за рішенням суду; 3) у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі чи частково, якщо таке право встановлено договором або законом. Аналогічні способи існують і щодо зміни договору. Договір може бути розірвано у повному обсязі або частково, у тому числі за згодою сторін. У разі коли розірвання договору відбувається у повному обсязі можна використовувати родове, по відношенню до поняття "розірвання договору" , а саме: поняття "припинення договору" . Існує багато випадків коли законодавець вживає поняття припинення договору. Так, називаючи ст. 755 ЦК України "Припинення договору довічного утримання (догляду) " , законодавець у її положеннях визначає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; б) на вимогу набувача. Відповідно до ч. 4 ст. 823 ЦК України у разі дострокового припинення договору найму житла одночасно з ним припиняється договір піднайму. Ч. 1 ст. 1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Поняття припинення договору вживається і в інших положеннях ЦК України: ст. ст. 1044, 1126, 1141.

Поширеним способом розірвання договору є його розірвання за рішенням суду. Ч. 2 даної статті визначає підставу для зміни або розірвання договору - "істотне порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом" . Практично ч. 2 даної статті визначає одну підставу для розірвання та зміну договору, а саме: "істотне порушення договору другою стороною" . Водночас ч. 2 ст. 651 ЦК України визначено, що названа підстава не є єдиною. Апелюючи до інших підстав розірвання та зміни договору, законодавець не виключає їх існування в передбачених положеннях договору або закону. "Істотність порушення договору" є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки "істотності" у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді "істотності порушення договору" суб`єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 даної статті, має бути лише суд. Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення, може бути розірвано лише за рішенням суду. Висновок про те, хто має бути суб`єктом оцінки можна зробити із того, який спосіб розірвання або зміни договору передбачених законодавцем. У спеціальних нормах у разі істотності порушень договору може передбачатися інший спосіб розірвання договору, а саме: одностороння відмова від договору (ч. 2 ст. 678 ЦК України) . Визначаючи такий спосіб розірвання договору як одностороння відмова від договору, законодавець опосередковано визначає і суб`єкта оцінки "істотності порушення" - особу, що здійснює відмову від договору. Проте, у названому прикладі, така оцінка у будь-якому випадку може бути переглянута судом у разі виникнення спору щодо законності відмови від договору. Відповідно до ч. 3 ст. 858 ЦК України, якщо відступи у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунуті, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Положеннями ст. 858 ЦК України також визначено, що суб`єктом оцінки є особа, яка вчиняє односторонню відмову від договору. Визначення "істотності порушення договору" у ч. 2 даної статті надано через іншу оцінну категорію "значна міра" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися, посилаючись на об`єктивні обставини. Так зміст договору може допомогти визначити очікування особи, на які вона розраховувала при укладенні договору й які вона визначила об`єктивно, погоджуючи його умови. Ч. 2 даної передбачає лише загальну підставу - "істотність порушення договору" без можливості вказівки на об`єктивні ознаки такого порушення. Можливість зазначення об`єктивних ознак істотності порушення договору може існувати лише у поіменованих договорах, коли у абстрактній формі можна визначити його зміст та правову мету. Так ч. 2 ст. 678 ЦК України істотність порушення щодо якості у договорі купівлі-продажу визначає через ознаки: "виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язано із непропорційними витратами або затратами часу, недоліків які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення" . Ст. 858 ЦК України істотність недоліків у роботі визначає через ознаки: "такі, що не можуть бути усунені, або не були усуненні у встановлений замовником розумний строк" . Як вбачається, можливість вказівки на об`єктивні ознаки істотності порушення договору, існування яких може вказувати на значну міру позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору, дозволяє суб`єкту оцінки застосувати інший спосіб розірвання договору - односторонню відмову від договору, а не його розірвання за рішенням суду. Названі об`єктивні ознаки істотності порушення договору можуть бути зазначені сторонами у договорі, які дозволять у разі порушення договору вирішити питання "кваліфікації" порушення договору з метою встановлення чи можна його віднести до "істотних порушень" . З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Ч. 2 даної статті також, у питанні розірвання або зміни договору, визначає можливість розірвання договору за рішення суду, на вимогу однієї із його сторін, у разі коли підстави такого розірвання передбачені у договорі та законі. Законодавець не вказує в ч. 2 даної статті, що інші підстави розірвання та зміни договору, мають обов`язкового ґрунтуватися на істотності порушення договору. Навпаки, за змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, можна зробити висновок про те, що у визначенні інших договірних підстав розірвання або зміни договору, сторони можуть відійти від "істотності порушення договору" , як загальної підстави його розірвання у судовому порядку, і передбачати ознаки "неістотного порушення договору" , що за волею сторін, будуть підставою для розірвання або зміни договору. Якщо ж спеціальним законом або договором сторін не визначено інше, порушення договору, що не є істотним, не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку. Спеціальні норми про розірвання того чи іншого, врегульованого положеннями ЦК України договору, можуть передбачати випадки, коли договір може бути розірваний без факту "істотності його порушення" , вказуючи на інші обставини розірвання та зміни договорів. Названі положення, що, не передбачаючи "істотність порушення договору" у якості підстави зміни та розірвання, виключать застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки "істотність порушення договору" в них не передбачена (ст. ст. 727, ч. 3 ст. 730, ст. ст. 739, 740, 755 ЦК України) . В інших спеціальних нормах підстава розірвання може бути визначена, такого змісту, що не виключає можливість встановлення істотності порушення договору та відповідно розірвання договору або його зміни. Такі норми не виключать застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України. Наприклад, відповідно до ч. 1 ст. 726 ЦК України, у разі порушення обдарованим обов`язку на користь третьої особи дарувальник має право вимагати розірвання договору та повернення дарунка, а якщо таке повернення неможливе, - відшкодування його вартості. Іншим прикладом можуть бути положення п. 4 ч. 2 ст. 768 ЦК України, які визначають, що, якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, які були йому завдані. Оцінна категорія "істотність" , що міститься в ч. 2 даної статті, має функцію отримання таких оцінних результатів як "істотність порушення" або навпаки "неістотність порушення" . У свою чергу оцінні результати "істотність порушення" або "неістотність порушення" має функцію встановлення наявності або відсутності підстави для зміни або розірвання договору. Через поміщення в ч. 2 ст. 651 ЦК України оцінної категорії "істотність порушення договору" , суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оцінного факту - факту порушення договору, наявність якого й є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки, суб`єкт оцінки має визначити "міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору" . У даному випадку результат оцінки, зокрема "істотність порушення" не є об`єктивно існуючим даним, як, наприклад, юридичний факт, а залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору. Оцінний факт на відміну від інших підстав розірвання договору необхідно отримувати шляхом оцінки та не встановлюється шляхом доказування. Шляхом доказування встановлюються факти (обставини) , що на момент їх встановлення є існуючими. Оцінний факт доказуванню не підлягає, оскільки його виникнення залежить лише від оцінки та об`єктивації його існування, зокрема, у спосіб встановлення його рішенням суду. При об`єктивації оцінного факту, зокрема, істотності порушення договору звичайно необхідно визначати, у спосіб оцінки, ті об`єктивні ознаки, що слугують свідченням його існування. Першої об`єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про "істотність порушення договору" є "значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору" . Розірвання або зміни договору може відбутися у зв`язку із односторонньою відмови від договору однієї із його сторін, що тягне правові наслідки його розірвання або зміни. У даному випадку зміст поняття "підстава" розірвання або зміни договору є дещо іншою. Поняттям підстава розірвання або зміни договору у даному разі охоплюється: по-перше, підстава для односторонньої відмови від договору, а по-друге, сам правочин щодо односторонньої відмови від договору. Іншими словами коли констатується, що договором або законом передбачена можливість односторонньої відмови від договору, завжди мається на увазі підстава, що передбачена договором або законом, для вчинення односторонньої відмови від договору, що у свою чергу, як юридичний факт та правочин, є підставою для настання правових наслідків розірвання або зміни договору. Односторонню відмову від договору, як безпосередню підставу його розірвання та його зміни, слід відмежовувати від пред`явлення вимоги про розірвання договору на розсуд однієї із його сторін. Одностороння відмова від договору, відповідно до змісту ч. 3 ст. 651 ЦК України, безпосередньо тягне правові наслідки розірвання або зміни договору. Пред`явлення вимоги про розірвання безпосередньо таких наслідків не передбачають. В останньому випадку розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду. Наприклад, відповідно до ч. 3 ст. 834 ЦК України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який було укладено без визначення строку. Про розірвання договору користувач має бути повідомлений заздалегідь, у строк, що відповідає меті позички. Як вбачається із наведеного прикладу, вимогу про розірвання договору не слід ототожнювати із односторонньою відмовою від договору. Ч. 3 ст. 651 ЦК України не застосовується у разі застосування ч. 3 ст. 834 ЦК України. Навпаки регулювання, у спосіб законодавчого передбачення підстав для розірвання договору позички, у виключному порядку, передбачає обставини, за яких договір позички може бути розірваний. Таке детальне регулювання розірвання договору позички в ст. 834 ЦК України виключає розірвання названого договору у випадку пред`явлення такої вимоги за підставами, передбаченими в ст. 651 ЦК України. Пред`явлення вимоги про розірвання договору, можливість пред`явлення якої передбачається в положеннях того чи іншого поіменованого договору, може відбуватися виключно за розсудом сторони, включаючи випадки, коли названим розсудом охоплюється вирішення питання наявності або відсутності певної обставини, або названа обставина, що передбачена у положеннях про можливість розірвання договору породжує розсуд сторони у вирішенні питання про розірвання договору. Наприклад, відповідно до ч. 1 ст. 834 ЦК України, користувач, за договором позички, має право повернути річ, передану його у користування у будь-який час до спливу строку договору. У даному випадку єдиною підставою пред`явлення вимоги про розірвання договору позички з боку користувача є його розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору та повернення йому речі у разі, якщо у зв`язку із непередбачуваними обставинами річ стала потрібною йому самому. У даному випадку розсуд сторони породжений непередбачуваними обставинами, можливість виникнення яких передбачена в положення про розірвання договору позички. Відмежовуючи односторонню відмову від договору від пред`явлення вимоги про розірвання договору на розсуд однієї із сторін, коли пред`явлення такої вимоги передбачене положеннями цивільного законодавства, слід зазначити про те, що названий розсуд є у свою чергу підставою для виникнення права на розірвання договору, яке може захищатися у суді. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваним за рішенням суду на вимогу набувача. Єдиною підставою для пред`явлення такої вимоги для набувача є його власний розсуд. Більш того названою статтею передбачена реалізація та захист названого права на розірвання договору за пред`явленою вимогою, лише у суді, оскільки договір довічного утримання, відповідно до положень ч. 1 ст. 755 ЦК України, може бути розірвано лише у суді.

Ч. 3 ст. 651 ЦК України, не визначаючи підстави одностороннього відмови від договору, дає можливість зробити висновок про те, що така одностороння відмова у своїй підставі може охоплювати порушення, яких припустився контрагент за договором або навпаки визначати підстави для односторонньої відмови від договору, що не пов`язані із порушенням договору. Говорячи безпосередньо про підставу односторонньої відмови від договору слід зазначити про те, що вони мають, кожна окремо, свою специфіку, що обумовлюється тим чи передбачена дана підстава у загальній або спеціальній нормі, видом договору, врегулюванню якого слугують положення цивільного законодавства, що містять названі підстави, чи, як було зазначено вище, пов`язані чи навпаки не пов`язані дана підстава із фактом порушення зобов`язання контрагентом особи, що здійснює односторонню відмову від договору. Численні правила, що конкретизують ч. 3 ст. 651 ЦК України в положеннях актів законодавства, передбачають можливість розірвання цивільно-правового договору на розсуд сторони шляхом односторонньої відмови від договору у зв`язку з його порушенням з боку контрагента. Так, відповідно до ч. 2 ст. 119 Кодексу торгового мореплавства від 23.05.1995 року, якщо договір морського агентування було укладено на невизначений термін, то кожна із сторін вправі розірвати договір за наявності серйозних причин, які підтверджують його невиконання, сповістивши другу сторону про це не пізніше ніж за три місяці з часу, коли їй стало відомо про такі причини. Положеннями ст. 171 "Забезпечення оплати фрахту" Кодексу торгового мореплавства передбачено, що, якщо вартість навантаженого вантажу не покриває фрахту та інших витрат перевізника щодо вантажу, а відправник не вніс повністю фрахт перед відходом судна та не надав додаткового забезпечення, перевізник має право до відходу судна розірвати договір і вимагати сплати йому половини обумовленого фрахту, плати за простій, якщо він мав місце, а також відшкодування інших понесених перевізником витрат щодо вантажу. Відповідно до ст. 237 "Розірвання договору буксировласником" Кодексу торгового мореплавства у разі неготовності об`єкта до буксирування в обумовлені договором строки після прибуття буксира в пункт відправлення власник буксируючого судна має право розірвати договір з покладенням на власника об`єкта, що підлягає буксируванню, всіх понесених буксировласником витрат. У ст. ст. 119, 171, 237 Кодексу торгового мореплавства відмова однієї із сторін від договору у зв`язку з його порушенням іншої стороною відбувається у формі такої дій, відповідно до букви закону, як одностороннє розірвання договору. Хоча у названих статтях не вживається поняття одностороння відмова від договору, із їх змісту можна зробити висновок про те, що поняття "вправі розірвати договір" , "має право розірвати договір" , передбачають односторонню відмову від договору. Одностороння відмова від договору, можливість якої передбачена в ч. 3 даної статті, може відбуватися шляхом вчинення одностороннього правочину, що не пов`язаний із порушенням договору. Таке право вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору, може бути передбачене в положеннях договору та закону. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 702 ЦК України "Продаж товару за зразками" покупець до передання товару має право відмовитися від договору за умови відшкодування продавцеві витрат, пов`язаних із вчиненням дій щодо виконання договору. Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 702 ЦК України, що конкретизує положення ч. 3 ст. 651 ЦК України, реалізація право на відмову від договору купівлі-продажу з боку покупця товару за зразками, не пов`язана із порушенням договору. Відповідно до положень ч. 2 ст. 724 ЦК України обдарований має право у будь-яки час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього. У названому положенні право односторонню відмову від договору, що тягне його одностороннє розірвання з боку обдарованого, також не пов`язується із його порушенням. У ЦК Україні поряд із поняттям одностороння відмова від договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України) , вживаються також поняття "відмова від правочину" , у тому числі двостороннього (ч. 2 ст. 214 ЦК України) , "відмова від виконання зобов`язання частково або у повному обсязі" (ч. 3 ст. 538 ЦК України) , "одностороння відмова від зобов`язання частково або у повному обсязі" (ч. 3 ст. 615 ЦК України) . Відмова від двостороннього правочину веде до його припинення та відповідно до припинення зобов`язання сторін. Якщо мова йде про договір, то відмова від договору, у тому числі від договору в односторонньому порядку, коли така можливість передбачена у договорі або законі (ч. 3 ст. 651 ЦК України) , веде до припинення названого договору, припинення зобов`язання, що ним породжене. Співвідношення між поняттями "відмова від виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 538 ЦК України) , "одностороння відмова від зобов`язання" (ч. 3 ст. 615 ЦК України) та поняттям "одностороння відмова від договору" (ч. 3 ст. 651 ЦК України) є співвідношення загальних норм та спеціальної норми, що передбачають можливість односторонньої відмови від зобов`язання, у тому числі договірного, у випадках існування договірного зобов`язання. Внаслідок односторонньої часткової відмови від договору, якщо така часткова відмова передбачена у договорі або законі, названий договір може бути частково змінений. Випадки частково змінення договору внаслідок односторонньої часткової відмови від нього передбачені в положеннях ЦК України. Підстави часткової відмови від договору передбачені в положеннях ЦК України. Названі підстави, як правило, не пов`язані із порушенням договірного зобов`язання та ґрунтуються на вільному розсуду сторони, що здійснює односторонню часткову відмову від договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 878 ЦК України замовник у односторонньому порядку має право вносити зміни до проектно-кошторисної документації до початку робіт або під час їх виконання за умови, що додаткові роботи, викликані такими змінами, за вартістю не перевищують десяти відсотків визначеної у кошторисі ціни та не змінюють характеру робіт, визначених договором. Названі зміни, що вносяться шляхом вчинення одностороннього правочину, призводять і до зміни змісту договору. Встановлені в ч. 1 ст. 878 ЦК України обмеження щодо вчинення одностороннього правочину, яким вносяться зміни до договору, і, водночас, є частковою відмовою від його попереднього змісту, цілком відповідають загальному правилу, встановленого в ч. 3 ст. 202 ЦК України, відповідно до якого односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Поняття "зміна договору" , зокрема, односторонньої часткової відмови від нього, не є тотожним поняттю "зміна зобов`язання" . Зміна договору може бути наявною і без припинення за ним прав та обов`язків, що ним же породжені, і лише обмежитися зміною його змісту, наприклад, зміною змісту істотних та неістотних умов договору, що призводить лише до зміни змісту існуючого права. Зміна зобов`язання, як правило, існує у випадку припинення, у межах змісту зобов`язання, певного кола старих прав та обов`язків, із залишенням у цьому колі прав та обов`язків частини прав та обов`язків, та виникнення нових прав та обов`язків, які також охоплюються змістом названого зобов`язання. Призводить до зміни змісту договору односторонній правочин, який є одночасно і частковою відмовою від договору, що передбачений у ч. 2 ст. 1061 ЦК України. Вчинення названого одностороннього правочину щодо односторонньої зміни змісту договору банківського вкладу, не призводить, одночасно, до зміни змісту зобов`язання, що породжене названим договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1061 ЦК України банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу.

У відповідності до ст. 144 ЗК України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк. У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про: розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту; припинення права постійного користування земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - дотримання зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами та права спеціального водокористування; своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт. Орендодавець зобов`язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов`язані з поліпшенням стану об`єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого надавати податковому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний податковий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду; у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору оренди до відповідного податкового органу, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також відповідному територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; у разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом використовувати водний об`єкт відповідно до вимог водного законодавства України; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт; виконувати встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки. Орендар земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом зобов`язаний не створювати перешкод у здійсненні права загального водокористування (крім випадків, визначених законом) та у здійсненні спеціального водокористування відповідно до виданих дозволів.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Крім того, суд бере до уваги те, що 02.11.2020 року Сумською міською радою та ОСОБА_1 був підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди (земельна ділянка, площею 8,3033 га, кадастровий номер :01:004:0051, за адресою: м. Суми, біля с. Кирияківщина) , 04.03.2021 року відбулась державна реєстрація припинення права оренди ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2021 року № 247445259, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.03.2021 року № НВ-021 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0051 в земельному кадастрі не значиться. Тобто право оренди позивача виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру (а. с. 63-69) .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Матеріалами справи та наданими сторонами поясненнями в ході судового розгляду справи було встановлено, що права позивача в обраний ним спосіб захисту не були порушені, а тому і не підлягають судовому захисту, оскільки відповідач не вчинив дій чи бездіяльності, які направлені на порушення прав чи законних інтересів позивача.

Крім того, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачем було допущено істотне порушення договору у відповідності до імперативних вимог ст. 651 ЦК України, а також він не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що він значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору.

Крім того, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що представництво його інтересів здійснював його представник адвокат Зінченко Віталій Миколайович (а. с. 18-21) .

Згідно ч. 4 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога) , крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" .

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення витрат на юридичні послуги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки та в частині стягнення витрат на юридичні послуги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення витрат на юридичні послуги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки та в частині стягнення витрат на юридичні послуги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, відтак, у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення витрат на юридичні послуги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки та в частині стягнення витрат на юридичні послуги відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков