Справа № 466/7963/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2586/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ЛКП «Лев» Бердара С.В.,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Львівського комунального підприємства «Лев» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Лев», директора Пінчука Андрія Борисовича, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральних збитків.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власницею безпородної собаки рижого кольору по кличці Бім, що підтверджується ветеринарським паспортом. 24 березня 2020 року разом з собакою, на якій був червоний шкіряний нашийник з адресником, де вказано її номер телефону, прийшла на територію гаражного кооперативу по АДРЕСА_1 , однак поки відкривала гараж собака зникла. Стверджує, що у соціальній мережі «Facebook» на сторінці «Спільнота собачників Львова» побачила публікацію, в якій невідома їй особа прилаштовувала її собаку «в добрі руки» та шукала для неї нових господарів, а на сайті ЛКП «Лев» побачила фото своєї собаки. Зазначає, що приїхала в ЛКП «Лев» та побачила свою собаку, однак директор ЛКП «Лев» категорично відмовилася повернути їй собаку без пояснення будь-яких причин, з приводу чого вона звернулася до правоохоронних органів, однак розслідування триває, а собаку їй в добровільному порядку не повернули. Вказує, що їй не показали карточку на собаку та висновок ветеринара про те, в якому стані собака поступила, а за повернення собаки з неї вимагали велику суму грошей готівкою, рахунок оплати через банк виписувати відмовилися, погрожуючи, що вона більше не побачить собаку. Вважає, що у зв`язку із зникненням собаки вона зазнала моральної шкоди, спричиненої емоційно-психологічним стресом, зниженим та нестійким настроєм, порушенням сну, неприємними сновидіннями, нервозністю, дратівливістю, почуттям образи та обурення, відвертим психологічним тиском на неї, яку оцінює в розмірі 100 000 грн.

З наведених підстав просить:

-вилучити з незаконного володіння собаку по кличці Бім, безпородну, рижого кольору, ветеринарний паспорт № НОМЕР_1 та повернути ОСОБА_1 ;

-стягнути з ЛКП «Лев» та директора ЛКП «Лев» Кошак Оксани Володимирівни моральні збитки в сумі 100 000 грн. та судові витрати в сумі 84 грн. на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вилучено в ОСОБА_2 та повернуто ОСОБА_1 безпородну собаку рижого кольору, яка належить їй згідно ветеринарного паспорту № НОМЕР_1 (кличка «Біма»).

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Лев» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1862 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року в частині вилучення в ОСОБА_2 та повернення ОСОБА_1 безпородної собаки рижого кольору оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що право власності на тварину підтверджується реєстраційною карткою, отриманою під час реєстрації тварини у муніципальному реєстрі, наявним на тварині муніципальним номерним жетоном, наявним електронним транспондером з індивідуальним номером з відповідною інформацією про тварину та її власника в електронному муніципальному реєстрі тварин м. Львова, а ветеринарні документи, зокрема ветеринарний паспорт, не є підтвердженням права власності на тварину. Зазначає, що згідно з Правилами утримання і поводження з домашніми тваринами у місті Львові діє обов`язкова реєстрація собак, що утримуються фізичними особами, а особа, яка набула право власності на тварину та здійснює її утримання, зобов`язана зареєструвати тварину протягом 10 діб з моменту набуття права власності на тварину. Вказує, що собака, щодо якої існує спір, вперше зареєстрована в ЛКП «Лев» 25 квітня 2020 року при набутті нею права власності на собаку у процедурі адопції, її ідентифікаційні дані бали внесені в розділ «Інформація про власника» Картки реєстрації в базі даних електронної ідентифікації тварин, що підтверджує її право власності на спірну собаку. Вважає, що особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння повинна довести своє право на майно, що знаходиться у володінні відповідача, однак документи, які надала ОСОБА_1 не тільки не підтверджують права власності на собаку, а навіть не дають змоги ідентифікувати її, відтак позивачем не доведено право власності на собаку, що знаходиться у неї. Наголошує, що тварину можна вилучити у її власника виключно у разі жорстокого поводження з нею, інших підстав припинення права власності на тварину не передбачено жодним нормативним документом. З наведених підстав просить рішення суду в частині вилучення в ОСОБА_2 та повернення ОСОБА_1 безпородної собаки рижого кольору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року оскаржило Львівське комунальне підприємство «Лев», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі і ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника у громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову. Виловлені собаки можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання. Зазначає, що собака була у вкрай виснаженому стані, не могла ходити, мала укуси на тілі та рани на шиї. За час перебування собаки в ЛКП «Лев» їй надано необхідну медичну допомогу, яка включала в себе обробку рани (18 разів), огляд та консультація ветеринара (16 разів), стерилізація собаки, її ідентифікація шляхом чіпування, купання, обстригання кігтів, чистка вух, обробку від паразитів, лікування, відтак понесено витрати, які становлять 11 437.17 грн. Вказує, що собаку вперше зареєстровано в муніципальному реєстрі тварин м. Львова 25 квітня 2020 року, що підтверджується індивідуальною карткою собаки (чіп НОМЕР_2 ), а ветеринарний паспорт НОМЕР_3 , виданий ветеринарною клінікою «Ветлайф» не може бути підтвердженням права власності позивача на собаку. Крім того, ветеринарний паспорт не містить даних, які б дозволяли ідентифікувати собаку. Вважає, що ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на тварину, відтак позбавити її такого права суд може лише у випадку жорстокого поводження з твариною. Звертає увагу, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди, а висновки суду стосовно приховування інформації від позивача є безпідставними, оскільки ЛКП «Лев» не має права розголошувати відомості про осіб, які виявили бажання щодо адопції безпритульної тварини, зокрема повідомлення третіх осіб стосовно прилаштування собак. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛКП «Лев» Бердара С.В. та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 безпідставно набула право власності на собаку, безпородну, рижого кольору, кличка «Бім», що є підставою для витребування собаки з чужого незаконного володіння, а свідоме приховування ЛКП «Лев» інформації про собаку завдало позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ЛКП «Лев» на користь ОСОБА_1 в розмірі 3000 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Правила утримання і поводження з домашніми тваринами у м. Львові затверджені ухвалою Львівської міської ради № 6225 від 23 січня 2020 року «Про затвердження правил утримання і поводження з домашніми тваринами у м. Львові».

Правила утримання і поводження з домашніми тваринами у м. Львові (надалі Правила) спрямовані на забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, укріплення моральності й гуманності суспільства, захист тварин від страждань і загибелі внаслідок жорстокого поводження з ними, а також захист їх природних прав.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що вони поширюються на фізичних та юридичних осіб у м. Львові (окрім установ Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Державного митного комітету України) в аспектах утримання ними домашніх тварин, а також поводження з ними, незалежно від форми власності та інших речових прав на тварин.

Відповідно до п. 1.5 Правил власник домашньої тварини юридична або фізична особа, якій тварина належить на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству України.

Фізична або юридична особа може набути право власності на тварину внаслідок привласнення загальнодоступних дарів природи, набуття права власності на безхазяйну річ, набуття права власності на бездоглядну домашню тварину, набуття права власності на тварину на підставі цивільно-правового договору та набуття права власності на тварину у порядку спадкування та на інших підставах, не заборонених законодавством України (п. 4.1 Правил).

Судом першої інстанції встановлено, що безпородна собака рижого кольору, кличка «Амур», знаходиться у володінні ОСОБА_2 ..

Собака, що має кличку «Амур», собака, що має кличку «Бім» та собака, що має кличку «Руді» є однією і тією ж собакою, з приводу якої виник спір, що сторонами не заперечується.

За заявою ОСОБА_1 про крадіжку собаки Шевченківським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

З матеріалів Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що собаку було знайдено працівниками ЛКП «Лев», як безпритульну, та поміщено в ЛКП «Лев».

Згідно з листом ЛКП «Лев» № 60 від 21 травня 2020 року собаку було відловлено працівниками ЛКП «Лев» під час патрулювання Залізничного району м. Львова на АДРЕСА_2 , оскільки собака бігала по вулиці у занедбаному стані без присутності господаря, а отже, вважалася безпритульною.

В ЛКП «Лев» заведено Індивідуальну картку собаки та надано кличку «Руді».

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» тимчасово ізольовані домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову повинні бути обстежені і після висновків державної установи ветеринарної медицини про стан здоров`я тварин повертаються власникам (після сплати витрат на обстеження і утримання), а в разі виявлення обставин, що можуть загрожувати життю та здоров`ю оточуючих, передаються спеціалізованим організаціям для подальшого лікування.

Рахунком на оплату № 208 від 19 листопада 2020 року підтверджується, що витрати на обстеження та утримання собаки у ЛКП «Лев» склали 11 437.17 грн.

Однак вважаючи себе власником собаки, та, звертаючись до ЛКП «Лев» з вимогами про повернення їй собаки, ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч. 3 ст. 24 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами», не сплатила витрат, понесених ЛКП «Лев» на обстеження та утримання собаки та не надала документів, які б підтверджували її право власності на собаку.

За заявою ОСОБА_2 безпритульну собаку по кличці «Руді» передано ОСОБА_2 у власність.

З долученої до матеріалів справи картки реєстрації в базі даних електронної ідентифікації тварин від 25 квітня 2021 року вбачається, що собака безпородна палевого окрасу середніх розмірів по кличці «Руді» належить ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликається на те, що саме вона є власником безпородної собаки рижого кольору по кличці «Бім», а ЛКП «Лев» та в подальшому ОСОБА_2 безпідставно заволоділи її собакою та відмовилися її повертати.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що саме вона є власником собаки, на підтвердження чого долучила ветеринарний паспорт НОМЕР_4 , виданий ветеринарною клінікою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому зазначено, що власником собаки по кличці «Бім» є ОСОБА_5 .

Зі службової записки від 16 квітня 2021 року та долученої до неї копії журналу відвідувань клініки від 13 серпня 2018 року вбачається, що ветеринарна клініка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » видала ОСОБА_1 ветеринарний паспорт № НОМЕР_1 у зв`язку з першою вакцинацією собаки в клініці.

Разом з тим, в розділі III. «Ідентифікація тварини» ветеринарного паспорта НОМЕР_4 не зроблено жодних записів та не зазначено ознак, за якими можна ідентифікувати собаку, незважаючи на примітку до цього розділу, що ідентифікація повинна бути зроблена перед будь-яким записом у цьому паспорті.

Відповідно до п. 4.3 Правил… ветеринарні документи, зокрема ветеринарний паспорт, не є підтвердженням права власності на тварину. Однак, наявність ветеринарного паспорта (з умовою своєчасного внесення відповідних записів про проведені ветеринарні процедури, зокрема планові вакцинації) є обов`язковою для кожної власницької тварини.

Відповідно до п. 4.2 Правил…право власності на тварину підтверджується реєстраційною карткою, отриманою під час реєстрації тварини у муніципальному реєстрі, наявним на тварині муніципальним номерним жетоном, наявним електронним транспондером з індивідуальним номером з відповідною інформацією про тварину та її власника в електронному муніципальному реєстрі тварин м. Львова.

За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_1 належала собака безпородна рижого кольору по кличці «Бім» на підставі ветеринарного паспорта НОМЕР_4 , виданого ветеринарною клінікою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оскількиветеринарний паспорт не є належним та допустимимдоказом, який підтверджує право власності на собаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про витребування собаки з чужого незаконного володіння, ОСОБА_1 покликалася на те, що є власником собаки, а тому, як власник, праві витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження права власності на спірну собаку, а відтак, на думку колегії суддів, у позивачки відсутнє право на її витребування.

Згідно з долученої до матеріалів справи реєстраційної картки в базі даних електронної ідентифікації тварин власником спірної собаки є ОСОБА_2 .

Колегія суддів враховує і ту обставину, що собака безпородна рижого кольору знаходиться у ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2020 року, тобто більше одного року та п`яти місяців, відтак пройшла адаптацію до створених їй умов проживання, звикла до нового місця проживання, до нового господаря, тому витребування її зі звичного для неї середовища може негативно вплинути на стан собаки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено право власності на безпородну собаку рижого кольору по кличці «Бім», а відтак, зважаючи на те, що з позовом про витребування майна з чужого володіння може звертатися лише власник майна, відсутні підстави для витребування собаки та повернення її ОСОБА_1 .

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про витребування собаки, відсутні підстави і для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Суперечливі пояснення щодо обставин, за яких собака, щодо якої виник даний спір, потрапила в ЛКП «Лев», не впливають на висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки зазначені обставини не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про відсутність у позивачки доказів на підтвердження належності їй собаки на праві власності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Львівського комунального підприємства «Лев» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11.11.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк