Дата документу 10.11.2021 Справа № 320/4512/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4512/19 Головуючий у 1 інстанції Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2524/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Первинної Вільної Профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року у справі за позовом Первинної Вільної Профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказів незаконними та визнання порушень гарантії діяльності профспілки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 працівників локомотивного депо Мелітополь звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про визнання наказів незаконними та визнання порушень гарантії діяльності профспілки.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.06.2006р. була заснована первинна Вільна Профспілка Працівників локомотивного депо Мелітополь у Локомотивному депо Мелітополь.

27.02.2018р. було переобрано діючий керівний склад профспілки.

Відповідним чином проінформовано роботодавця та надано Статутні документи.

В структурному підрозділі AT «Укрзалізниця» Мелітопольського локомотивного депо (адреса: вул. Лінійна, 1а, м. Мелітополь, Запорізька обл., 72304), законно діє первинна Вільна Профспілка Працівників локомотивного депо Мелітополь, з метою захисту трудових та соціально-економічних прав працівників.

Профспілковий комітет профспілки діючи у відповідності Статуту та свого Регламенту, розглядає в тому числі відповідні подання представника роботодавця в разі звернення до нього при спробі притягнення до дисциплінарної відповідальності пересічних працівників так і членів виборного профоргану по засадам ст. 43, 247, 252 ч.2 (догана чи зміна умов праці і оплати) ч. 3 (звільнення) КЗпП.

За час роботи на посаді ОСОБА_2 , намагався впливати на роботу профкому намагаючись через багаторазові накладання догани у відповідності до Положення про преміювання, змінити умови оплати чи умови праці членам виборного профоргану.

Велику кількість доган та зняття премій вищими керівниками по структурі управління відмінено, також не одноразово суди скасовували накази цього керівника.

Але після трудового конфлікту по засадам ст. 45 КЗпП, ОСОБА_2 , організував та незаконно виніс чотири накази і два буде винесено найближчим часом, порушуючи усі можливі засади трудового права.

Громадянин ОСОБА_2 зловживаючи владою організував за період після вимоги на його звільнення низку подань на притягнення до дисциплінарних покарань та стягнень на голову первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь та отримано роботодавцем обґрунтовану відмову профспілки, а саме: на Подання вих. № 05-19 від 27.03.2019р., роботодавцем отримано 15.04.2019р. профвідмову по Протоколу первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь від 12.05.2019р.; на Подання вих. № 29 від 05.04.2019р., роботодавцем отримано 24.04.2019р. профвідмову по Протоколу первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь від 21.05.2019р.; на Подання вих. № 32 від 05.04.2019р., роботодавцем отримано 24.04.2019р. профвідмову по Протоколу первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь від 21.05.2019р.; на Подання вих. № 05-36 від 12.04.2019р., роботодавцем отримано 02.05.2019р. профвідмову по Протоколу первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь від 27.05.2019р.; на Подання вих. № 01-33/НК від 22.05.2019р., роботодавцем отримано 10.06.2019р. профвідмову по Протоколу первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь від 06.06.2019р.

Обґрунтовані рішення профкому не були опротестовані роботодавцем та набули законної сили.

24.04.2019р. громадянин ОСОБА_2 , не давши можливість розглянути профкомом Подання від 12.05.2019р., в строки передбачених по процедурі ст. 43 КЗпП, оприлюднив засобом ознайомлення голови профспілки з низкою наказів про притягнення голови профорганізації до дисциплінарної відповідальності - догани, а саме нібито Накази: № 48/с від 15.04.2019р., № 49/с від 17.04.2019р., № 50/с від 18.04.2019р., № 51/с від 19.04.2019р.

Дати видачі наказів, ОСОБА_2 умисно сфальсифіковані, для імітації дотримання роботодавцем строків накладання дисциплінарних стягнень.

Видачею наказів ОСОБА_2 , умисно діє на ігнорування обґрунтованих відмов незалежної профорганізації на накладання дисциплінарних стягнень, чим порушує право профспілки на захист членів профспілки та гарантій діяльності членів виборного профоргану. 27.04.2019р. в частині другій Протоколу первинна Вільна Профспілка Працівників локомотивного депо Мелітополь, профком подав вимогу про скасування не правових наказів представника роботодавця" в структурному підрозділі AT Укрзалізниця, але у відповідь, гр. ОСОБА_2 виніс новий Наказ № 253 від 30.05.2019р. де у п. 4.2.5 на виконання сфальшованого Наказу № 48/с від 15.04.2019р., голові профкому змінено умови оплати праці за травень місяць (не нарахування премії) без звернення до профорганізації на зміну умов оплати, по нібито подіям від 17.03.2019р., по Поданню від 27.03.2019р. де не уповноважена особа вимагає накласти дисциплінарне покарання на бригадира ремонтного цеху структурного підрозділу Мелітопольського локомотивного депо - голови первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь, ОСОБА_3 . Низкою протиправних наказів, гр. ОСОБА_2 , діючи умисно з особистих підстав штучно створює підстави незаконного звільнення голови профорганізації та протидіє законній діяльності профспілки в структурному підрозділі AT «Укрзалізниця» Мелітопольського локомотивного депо.

Таким чином, оспорюванні накази прийнято з порушенням вимог ст. 252 ч. 2 КЗпП України, ст. 41 ч. 2 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зокрема без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є працівник.

Обґрунтована відмова профспілки роботодавцем ігнорується та фальсифікуються дати та підстави видачі наказів на накладання покарань, стягнень та зміни умов оплати праці, що є доказом перешкоджання права профспілки на захист працівників та порушення гарантії її діяльності.

Цинічне порушення трудового законодавства по гарантіям діяльності членів виборного профоргану, це низка локально-нормативних документів Мелітопольського локомотивного депо виданих гр. ОСОБА_2 - на Подання вих. № 05-19 від 27.03.2019р., Наказ № 48/с від 15.04.2019р. та Наказ № 253 від 30.05.2019р. в частині п. 4.2.5.

Набуло факту обмеження роботодавцем профспілкової роботи по засадам ст. 252 ч. 6 КЗпП, ст. 41 ЗУ Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності та норми п. 9.1.8 Колективного договору Мелітопольського локомотивного депо - членам виборних профспілкових органів, не звільнених від своїх виробничих чи службових обов`язків, надавати вільний від роботи час зі збереженням середньої заробітної плати...фактично необхідний для цього час, із розрахунку 2 години на тиждень...

Цією низкою локально-нормативних документів ОСОБА_2 , вирішив самоправно притягти до дисциплінарного покарання (Подання вих. № 05-19), винести догану (Наказ № 48/с) та змінити умови оплати за травень (Наказ № 253) без погодження з профспілкою, за те що робочу зміну 27.03.2019р. голові профспілки було надано роботодавцем час на профроботи, але для штучного створення правопорушення, самоправно ОСОБА_2 визначив як прогул, тому що вирішив що голові профспілки достатньо на цю зміну надасть тільки 8 годин (зміна тривалістю 12 годин з часом на прийняття їжі).

В подальшому членам профкому наданий час на профроботу ОСОБА_2 , почав сплачувати тільки 2 години, зупинивши розрахунок і обмеживши надання часу виключно тільки одним тижнем, незважаючи на те що в AT Укрзалізниці в інших структурних підрозділах розрахунок часу на профроботу визначено як базовий 8 годин, а в структурному підрозділі Мелітопольського локомотивного депо встановлено тільки мінімальна законодавча норма 2 години на тиждень.

Засади розрахунку в Колдоговорах АТ Укрзалізниця, коли погоджено і розраховується час на профроботу за декілька тижнів, ця норма встановлена в зв`язку з тим що безперервні 12 годині графіки роботи на залізничному транспорті та великими відстанями між місцями роботи членів профспілок на станціях і депо, тому розрахунок часу на профроботу є і був необхідною засадою для можливості фактичного виконання громадських обов`язків на захист трудових та соціально-економічних прав членів профспілки.

Наданням виключно тільки 2 години на тиждень без урахування тиждень-годин, представник роботодавця умисно обмежує права, можливості та гарантії діяльності профспілки.

В тому числі, спроба приведення тривалості часу на профроботу до загального порядку встановленого в AT Укрзалізниці після об`єднання підприємства в унітарне, перешкоджає відмова роботодавця на ведення колективних перемовин первинної Вільної Профспілки Працівників локомотивного депо Мелітополь в структурному підрозділі Мелітопольському локомотивному депо по засадам ст. 12 КЗпП та ст. 4 ЗУ Про колективні договори та угоди, самоправне внесення змін та фальшування тексту Колективного договору.

Викриття злочинних дій роботодавця і його представників і стало підставою низки протиправних наказів на підготовку до звільнення голови профорганізації, шантажу та погроз.

Просила суд визнати протиправними накази: № 48/с від 15.04.2019, № 49/с від 17.04.2019, № 50/с від 18.04.2019, № 51/с від 19.04.2019, № 253 від 30.05.2019 в частині п.4.2.5 начальника Мелітопольського локомотивного депо структурного підрозділу АТ «Укрзалізниця» Дядченка Ю.Ю., видані як такі, що порушують гарантії діяльності профспілки та норм колективного договору Мелітопольського локомотивного депо;

зобов`язати ПАТ «Українська залізниця» скасувати накази: № 48/с від 15.04.2019, № 49/с від 17.04.2019, № 50/с від 18.04.2019, № 51/с від 19.04.2019, № 253 від 30.05.2019 в частині п.4.2.5 начальника Мелітопольського локомотивного депо структурного підрозділу АТ «Укрзалізниця» Дядченка Ю.Ю.

та зобов`язати ПАТ «Українська залізниця», до прийняття нового Колективного договору надавати фактично необхідний час на профроботу, зі збереженням середньої заробітної плати, членам виборного профоргану Первинна Вільна Профспілка працівників локомотивного депо Мелітополь із розрахунку 2 години на тиждень сумарно враховуючи тижні-години, необхідні для фактичного виконання профспілкових завдань.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Первинна Вільна Профспілка працівників локомотивного депо Мелітополь подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

ПАТ «Українська залізниця» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені накази винесені правомірно та з додержанням вимог чинного законодавства, будь-яких порушень з боку роботодавця встановлено не було, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини невиконання розпорядження начальника №320 від 12.10.2017 позивачем не надано, а тому відсутні підстави для визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював у структурному підрозділі "Мелітопольське локомотивне депо" регіональної філії "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" з 09.09.1996 року. Відповідно до наказу від 31.10.2019 року № 259/ос був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

08.06.2006 року була заснована первинна Вільна Профспілка Працівників локомотивного депо Мелітополь у Локомотивному депо Мелітополь, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лінійна, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи 34421434, керівник ОСОБА_3 , що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

ОСОБА_3 на підставі протоколу №1 від 27.02.2018 дострокової профспілкової звітно-виборної конференції Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь був обраний головою Первинної вільної профспілки робітників локомотивного депо Мелітополь. І перебував на цій посаді аж до його звільнення.

Згідно з поданнями АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» адресованими голові Первинної Вільної профспілкової організації Мелітопольського локомотивного депо Медведєву О.І., № 05-19 від 27.03.2019 року, № 29 від 05.04.2019 року, № 32 від 05.04.2019 року, № 05-36 від 12.04.2019 року, № 01-33/нк від 22.05.2019 року відповідач звертався до профспілкового комітету первинної профспілкової організації на дачу згоди про притягнення до дисциплінарної відповідальності бригадира ремонтного цеху структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ОСОБА_3 на підставі п.1 ч.1 ст. 140 та п.1 ч.1 ст. 147 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням своїх посадових та робітничих обов`язків. Також у порядку ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення уповноважений орган зажадав від порушника трудової дисципліни ОСОБА_3 надати письмові пояснення.

В силу приписів ч.2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

З матеріалів справи вбачається, що Протоколами Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь від 12.04.2019 року, від 21 квітня 2019 року, 27 квітня 2019 року та від 06 червня 2019 року було відмовлено представнику адміністрації Мелітопольського локомотивного депо в праві притягнення до дисциплінарної відповідальності бригадира ремонтного цеху структурного підрозділу Мелітопольського локомотивного депо ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані рішення не містять обґрунтованої відмови у такій згоді про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з невиконанням останнім своїх посадових та робітничих обов`язків, а підстави відмови взагалі не зазначені та не підтвердженні належними доказами. Основною відмовою у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 є те, що на думку профкому профспілки юрисконсульт ОСОБА_4 не мав прав на звернення з поданням, а також у протоколах які були надані відсутні додатки які мають істотне значення для прийняття рішення профспілковим органом, тому на підставі цього адміністрації депо було відмовлено на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 .

В протоколі йде посилання на статтю 147-1 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Це і було зроблено наказами, які були підписані начальником структурного підрозділу Мелітопольське локомотивне депо Дядченком Ю.Ю. Звернення з поданням до профспілки з проханням про притягнення до відповідальності від імені юрисконсульта структурного підрозділу Мелітопольське локомотивне депо ОСОБА_4 надає таке право довіреність від 06.08.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Римської А.В., реєстраційний номер 1142.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що начальник структурного підрозділу Мелітопольське локомотивне депо ОСОБА_2 мав право притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача без згоди виборного профспілкового органу.

Судом першої інстанції вірно визначено, що спірні правовідносини регулюються приписами статей 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статтями 19, 140, 147, 148, 149 КЗпП України.

Встановлено, що Наказами АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» № 48/с від 15.04.2019 року, №49/с від 17.04.2019 року, № 50/с від 18.04.2019 року та № 51/с від 19.04.2019 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності бригадира (звільненого) підприємства залізничного транспорту, цеху технічного обслуговування № 2 електровозів ОСОБА_3 та оголошені догани у відповідності до ст. 147 КЗпП України. Виконання вимог ст. 149 КЗпП України було покладено на в.о. заступника начальника депо ОСОБА_5 . Вказані накази були отриманні останнім під підпис 24.04.2019 року.

Відповідно до п 4.35 робочої інструкції бригадира цеху ТО-2 електровозів ОСОБА_3 до посадових обов`язків позивача входить виконання наказів, указівок керівництва Депо.

Згідно п. 3 Загальних положень «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту» затвердженого Постановою КМ України від 26.01.1993 № 55 (зі змінами) кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників.

Пунктом 6 вказаного Положення будь-яке розпорядження з виконання службових обов`язків підлеглий одержує, як правило, від свого безпосереднього керівника. У разі одержання вказівки від вищого керівника працівник зобов`язаний виконати його, повідомивши про це безпосередньому керівнику.

Судом першої інстанції під час з`ясування обставин, встановлено, що позивачем та допитаним свідком ОСОБА_6 не надано чіткої відповіді з посиланням на докази, яким саме чином ОСОБА_2 умисно сфальшував дати оскаржуваних наказів та з якою метою.

ВСУ України розглядаючи справу 333/2099/17 у своїй постанові від 06.11.2019 зазначив Згідно з частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів й відмови.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14.

З огляду на те, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинстві (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що відповіді на подання не містять обґрунтованої відмови первинної профспілкової організації а тому адміністрація структурного підрозділу "Мелітопольське локомотивне депо" регіональної філії "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" прийняло обґрунтоване рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 у вигляді догани за невиконання своїх робітничих обов`язків та такі дії адміністрації локомотивного депо є цілком виправданими та такими, що відповідають трудовому законодавству України.

Вирішуючи позовні вимоги про скасування наказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що свідок ОСОБА_6 повідомив, що на той час голова ОСОБА_3 питання про оскаржування дій адміністрації депо не з ким не узгоджував, рішення приймав самостійно, а це є прямим порушенням статуту профспілки, оскільки на підставі розділу 5 Профспілковий комітет приймає рішення, представляє інтереси працівників за їх дорученням при розгляді індивідуальних трудових спорах.

Голова профспілки такими повноваженнями не наділений, а на підставі розділу 6 статут профспілки представляє інтереси профспілки в адміністративно-господарських та державних органах виконує інші функції в межах статуту з наступним звітом перед профспілковим комітетом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа №910/9010/17) зазначено, що ОСОБА_7 не може розглядатись і як представник фізичних осіб - членів трудового колективу. Втім, професійна спілка може представляти члена трудового колективу фізичну особу в цивільному процесі лише за наявності документів, що підтверджують повноваження представника (довіреності).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Довіреності в матеріалах справи на представлення інтересів працівника ОСОБА_3 відсутні.

Крім того, в протоколах зборів виборчого органу не йде мова про оскарження в законний спосіб притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Щодо надання вільного від роботи часу членам виборних профспілкових органів, вірно зазанчено, що згідно з п. 9.1.8 чинного колективного договору Мелітопольського локомотивного депо членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов`язків, надається вільний від роботи час зі збереженням середньої заробітної плати із розрахунку 2 години на тиждень для участі в консультаціях і переговорах, для виконання інших громадських обов`язків в інтересах трудового колективу будинку.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що членам профкому вільної профспілки, які працюють у структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_8 неодноразово надавався вільний від роботи час згідно їх особистих заяв, на вказані в наказі дати з оплатою по середньому заробітку згідно п. 9.1.8 Колдоговору з розрахунку 2 години на тиждень.

Ні судом першої інстанції, ні колегією суддів не встановлено з оригіналу Колективного договору будь-яких невідповідностей тексту представленої суду копії, на що посилався представник позивача. Доказів того, що адміністрація не виконує зобов`язання, зазначені у Колективному договорі Мелітопольського локомотивного депо, в судовому засіданні не встановлено, а тому порушення з боку керівництва депо, на які посилався позивач, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірні накази винесені правомірно та з додержанням вимог чинного законодавства.

Жодних порушень з боку роботодавця в ході розгляду справи встановлено не було.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини невиконання розпорядження начальника №320 від 12.10.2017 позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином відсутні підстави для визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Первинної Вільної Профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: