Справа № 638/4857/21
Провадження № 4-с/638/129/21
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Подус Г.С.

секретаря Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на зняття арешту з майна,

встановив :

02.04.2021 року представник заявника ОСОБА_2 адвокат Агаєва С.М., що діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.04.2021 року, надійшла скарга дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), якою вона просила визнати неправомірними вказаного органу в частині відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було внесено в реєстр обтяжень на підставі постанови про арешт майна боржника серії № 54348435, виданої 21.07.2017 року старшим державним виконавцем Кунєвою М.І., а також зняти вищевказаний арешт.

В обгрунтування вимог заяви зазначила, що 21.07.2017 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Кунєвою М.І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1609 від 29.03.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 35 909, 58 грн з одночасним накладенням арешту на все майно.

05.09.2017 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кунєвою М.І. вказане виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, належного боржнику.

Зазначає, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу була постановлена 05.09.2017 року, а отже трирічний термін для її повторного пред`явлення сплинув 05.09.2020 року.

Необхідність звернення до суду обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер, а його спадкоємець ОСОБА_2 не може її прийняти, оскільки після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець не вжив всіх заходів по зняттю арешту з майна боржника, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.12.2020 року щодо наявності обтяження арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . При цьому при спробі самостійно зняти арешт з вищевказаного майна, заявник отримав відмову від 22.01.2021 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.04.2021 року скаргу прийнято до розгляду.

У судове засідання сторони не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності та відсутності її довірителя, якою вона просила задовольнити вимоги скарги у частині зняття арешту майна.

Представник Шевченківського ВДВС у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття, будучи повідомленим про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином.

Згідно з ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №21712777 від 03.08.2017 року постановою Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Харківській області Кунєвою М.І. накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №36459364 від 03.08.2017)

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса ХМНО Самчук Т. В., якою заведена спадкова справа №25/2020 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.04.2020 року, спадкоємцем за заповітом, посвідченим 03.10.2019 року Назаровою О.С. приватним нотаріусом ХМНО та зареєстрованого в реєстрі за №4796 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (за адресою реєстрації померлого).

За результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис №21712777 про арешт нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_3 .

Згідно з відповіддю начальника Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління управління Міністерства юстиції (м.Харків) підстав для зняття арешту з майна боржника за завершеним виконавчим провадженням органом державної виконавчої служби не вбачається.

За результатом пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 54348435 міститься така інформація:

Орган ДВС / приватний виконавець:Шевченківський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків)

Дата відкриття: 21.07.2017

Стан ВП: Завершено

БОРЖНИК Фізична особ ПІБ: ОСОБА_3

Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3

СТЯГУВАЧ Юридична особа

Найменування: ПАТ КБ "Приват Банк"

ЄДРПОУ: 14360570

Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст..1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. При тім, успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування.

А так, стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності - є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

До цього, ж Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту , що має застосовуватися , якщо інсують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Атак, суд погожується із тим, що саме в зв`язку зі смертю боржника у виконавчому провадження (що саме і було підставою для накладання арешту на спадкове мано) виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і відповідає положенням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13.

Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємець померлого позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користування та розпорядження майном на власний розсуд.

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту тільки в частині зняття арешту майна , що відповідає положенням ст..15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках ( ст..59 ЗУ «Про виконавче провадження»)

Розглядаючи скаргу таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст..10 ЦПК України.

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1218, 317, 319 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», положень Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,

Керуючись ст.ст. 4 ,10, 12,76, 81,89, 141, 258, 263265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на зняття арешту з майна задовольнити частково.

Зняти арешт з майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було внесено в реєстр обтяжень на підставі постанови про арешт майна боржника, серія номер: 54348435, видана 21.07.2017 року Шевченківським ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області старшим державним виконавцем Кунєвою М.І.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-дений строк з дня проголошення повного тексту ухвали.

Статтею 355 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги подаються безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.3 пункту 15 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з підпунктом 15.5 пунктом 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі 514/134/17 зазначено, що відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Повний текст ухвали виготовлено 15.11.2021 року.

Суддя