Дата документу 08.11.2021
Справа № 334/1470/21
Провадження № 2/334/1993/21
08 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
за участю секретаря Панасюри Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2020 року, що був укладений між нею та ОСОБА_4 , що є третьою стороною по справі, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України, реєстровий № 510.
Таким чином, придбавши вказаний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивачка набула право власності на останній та стала його власницею.
Відповідно до довідки від 22.02.2021 року № 04-07/2/2874, виданої департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради в будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на день звернення з позовом до суду, зареєстровані Відповідачі по справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Згідно із п. 13 вищезазначеного договору купівлі-продажу, продавець зобов`язується в строк до 01.06.2020 року зняти з реєстрації місця проживання усіх прописаних у житловому будинку осіб. Позивач виконала всі зобов`язання за даним договором у повному обсязі. Як вбачається з довідки від 22.02.2021 року № 04-07/2/2874, виданої департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідачі на час звернення до суду є зареєстрованими у житловому будинку власником якого є Позивачка.
Реєстрація Відповідачів у Житловому будинку створює для Позивачки перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, Позивачка не має можливості вільно розпоряджатись належним їй майном, тому вона просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Представник Позивача, адвокат Коваль М.О. надав до суду заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, листи надсилались за їх місцем реєстрації, які були повернуті до суду, письмових заперечень суду щодо позову не надали.
Представник третьої особи Андрієнко А.Є., в судовому засіданні, підтвердив обставини викладені у позовній заяві, пояснивши, що Відповідачі, з моменту їх реєстрації за вказаною адресою, та станом час укладення договору купівлі-продажу, у житловому будинку не мешкають та не мешкали. Позовні вимоги просить задовольнити.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2020 року, що був укладений між нею та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України, реєстровий № 510.
Згідно із п. 13 вищезазначеного договору купівлі-продажу, продавець взяв на себе зобов`язання в строк до 01.06.2020 року зняти з реєстрації місця проживання усіх прописаних у житловому будинку осіб.
На теперішній час в житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-71/3383 від 05.02.2021 та №08-17/01/3159 від 26.10.2021.
Реєстрація Відповідачів у вищезазначеному житловому будинку створює для Позивачки перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, Позивачка не має можливості вільно розпоряджатись належним їй майном.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18.
Стаття 405 ЦК України передбачає, що лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником.
Згідно пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Частиною другою статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2018 року винесеній за результатами розгляду справи №766/1955/16-ц (провадження № 61-755 св 18), право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Враховуючи, що Відповідачі втрачають право користування житловим приміщенням внаслідок припинення права власності попереднього власника, самостійного права на житло при новому власникові з підстав, передбачених законом, вони не набули, вони не є членами сім`ї власника житла (згідно ст.156 ЖК України), договору найму з власником (Позивачкою) не укладали (ст.158 ЖК України), власник житла (Позивачка) не надавала згоду на їх проживання у будинку (ст.383 ЦК України, ст.161 ЖК України), також, не надавала згоду на їх вселення як членів сім`ї, Відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловимприміщенням.
У зв`язку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані у даному будинку попереднім власником житла, були зареєстровані в належному позивачу житловому будинку АДРЕСА_1 , на даний час в ньому не проживають, припинення права власності ОСОБА_4 на будинок тягне і припинення права користування нею цим будинком, в зв`язку із чим втрачається право користування жилим приміщенням й у членів її сім`ї, а також, враховуючи, відсутність між позивачем та відповідачами договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні, суд приходить до висновку, що відповідачі залишаючись зареєстрованими у спірному будинку, власником якого є позивач, будучи сторонніми для неї особами, перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують її права, як власника, тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Баруліна Т.Є.