Справа № 465/4276/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2383/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року в складі судді Мартьянової С.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

У липні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування.

Вимоги обгрунтовувала тим, що 30.07.2019 між нею та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915, а саме автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 .

06.02.2020 ОСОБА_1 виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку останньої, за адресою АДРЕСА_1 , після чого, повідомила про страховий випадок. Того ж дня оформила заяву про настання страхового випадку по договору страхування, надала пояснення про дорожньо-транспортну пригоду, працівник страхової компанії провів огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт. Рахунок-фактуру відповідач отримала 07.02.2020, проте протягом 14 днів виплату страхового відшкодування не було здійснено.

Натомість, надійшло повідомлення про відмову у проведенні виплати, посилаючись на подання неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.

15.05.2020 позивачка направила на адресу страховика повторну заяву про виплату страхового відшкодування із долученням копії Висновку експерта за результатами транспортно-трасологічної експертизи по матеріалах ДТП у м. Львові на вул. Симоненка, 20-22, складеного станом на 12.05.2020, однак відповідач не змінив свого рішення.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1090,00 грн., 3% річних у розмірі 893,44 грн., а також інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 650,00 грн. та вирішити питання судових витрат (а.с. 70-71).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. 00 коп., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування розмірі 1 090 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 893 грн. 44 коп., а також інфляційні нарахування у розмірі 650 грн. 00 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн., витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 3 269 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна», не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає, що судом неповно та неправильно досліджено і надано оцінку доказам у справі, а також порушено норми процесуального права, тому рішення підлягає скасуванню.

Покликаючись на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень зазначає, що не передбачається пріоритетність експертного дослідження, проведеного на підставі огляду предмета дослідження, оскільки у самому висновку зазначено, що дослідження виконувалося за результатами аналізу представлених фотознімків та наданих документів, кількість та якість яких була достатньою для вирішення поставлених питань.

Також зазначає, що для з`ясування обставин події, викладених в поясненнях позивачки, з технічної точки зору, страхова компанія зверталася із клопотанням про проведення судової транспортно-трасологічної експертизи і саме з врахуванням відповідного висновку, а не власного переконання встановлено, що комплекс механічних пошкоджень автомобіля з технічної точки зору не міг утворитися в дорожній обстановці та за обставин, викладених у поясненнях ОСОБА_1 .

Не погоджується із стягненням пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не порушувало своїх зобов`язань, зокрема на 14 день з`ясування обставин щодо виплати страхового відшкодування після ДТП, страхова компанія отримала висновок № 008-20 експертного дослідження обставин та механізму утворення пошкоджень на автомобілі, який підтвердив те, що обставини зазначені позивакою не відповідають дійсності.

Вважає, що витрати на правову допомогу є завищеними, оскільки експертиза була проведена на замовлення ОСОБА_1 , а не її представника.

Крім цього зазначає, що у розділі 4 опису зазначено витрати в розмірі 1500 грн., як участь у судових засіданнях, однак справа була розглянута без участі представника позивачки.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивачки сплачений судовий збір.

Крім цього, просив про призначення у справі судової транспортно-трасологічної експертизи.

28.10.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на відповідність висновку №2241 від 12.05.2020, як доказу, відсутність будь яких причин, які б унеможливили доступ експерта для огляду пошкодженого транспортного засобу під час проведення дослідження за результатами якого складений висновок № 008-20 від 17.02.2020, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Обгрунтовує позицію з приводу відсутності, на їх думку, підстав для призначення апеляційним судом судової експертизи у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що така підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, як надання страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, є безпідставною.

Зокрема, у своїй відмові відповідач посилався на висновок № 008-20 від 17.02.2020, згідно якого комплекс механічних пошкоджень на автомобілі KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення, які наведені у поясненні його водія ОСОБА_1 , при цьому експерт не здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу, дослідження виконувалось за копіями матеріалів страхової справи.

Поряд з цим, у заяві від 06.02.2020 позивачка лише зазначила про факт виявлення пошкодженого автомобіля, а саме, про те, що виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку, будь яких відомостей щодо обставин і механізму отримання її автомобілем пошкоджень у своїх поясненнях ОСОБА_1 не зазначала.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження сторони відповідача про те, що позивач надав неправдиві відомості, на думку суду, є припущенням, оскільки не доведено, що ОСОБА_1 свідомо вчиняла перешкоди для проведення страховиком розслідування обставин та наслідків випадку, що стався 06.02.2020, тому рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав надання завідомо неправдивих відомостей про факт події з застрахованим транспортним засобом не відповідає закону.

При цьому, на спростування позиції відповідача, надано висновок експертного дослідження експерта за результатами транспортно-трасологічної експертизи №2241 від 12.05.2020, у якому зазначається, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору могли бути спричинені, коли автомобіль перебував у нерухомому стані.

В свою чергу, розмір завданої майнової шкоди в результаті пошкодження автомобіля позивачки відповідач не спростовував, не надавав жодного доказу на спростування суми страхового відшкодування.

Таким чином, дійшовши висновку про підставність позовних вимог, суд першої інстанції також стягнув витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн., оскільки оплату таких доведено та судовий збір у дохід держави.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Колегія суддів виходить з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини майнового страхування, яке згідно статтей 5, 6 Закону України «Про страхування» належить за формою до добровільного, а за видом - до страхування наземного транспорту (крім залізничного).

30.07.2019 між позивачкою ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915, а саме автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності 50000,00 грн.

Строк дії договору з 04.08.2019 по 03.08.2020 (а.с. 8).

06.02.2020 позивач ОСОБА_1 виявила пошкодження власного транспортного засобу, який був припаркований біля будинку останньої, за адресою АДРЕСА_1 , після чого, позивачка повідомила про страховий випадок.

Зокрема, позивачка оформила заяву про настання страхового випадку по договору страхування за номером справи № UA001, надала пояснення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 17-22).

Згідно Акту огляду транспортного засобу від 06.02.2020 працівник страхової компанії провів огляд транспортного засобу та зазначив характер пошкоджень, а саме зазначив назву деталі і опис пошкоджень (а.с. 27).

Листом від 10.03.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомила позивачку про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із поданням, на їх думку, неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, оскільки комплекс механічних пошкоджень з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення (а.с. 16).

Серед іншого, стархова компанія врахувала висновки експертного дослідження обставин та механізму утворення пошкоджень на автомобілі № 008-20 від 17.02.2020, які зводяться до того, що комплекс механічних пошкоджень на автомобілі KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення, які наведені у поясненні його водія ОСОБА_1 , тобто при перебуванні автомобіля у нерухомому стані або при контактуванні з виступаючими частинами іншого транспортного засобу комплекс механічних пошкодженнь не міг утворитися (а.с. 23-26).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно загальних умов страхування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №141915 від 30.07.2019 при настанні страхового випадку Страховик визначає розмір збитку згідно з умовами цього договору та здійснює виплату протягом 14 робочих днів від дати отримання останнього документу, необхідного для з`ясування обставин страхового випадку та/або розміру збитку (розділ 10 договору).

Страховий випадок - передбачена цим договором страхування подія, що відбулася в період дії цього договору та з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику на умовах цього договору (п. 2.1.26 розділ 2 договору).

Таким чином, у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховика, виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування виключно у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами укладеного між сторонами договору, та у розмірі, визначеному договором.

Підстави для відмови у здійсненні страхових виплатах або страхового відшкодування визначено у статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування».

Такими підставами є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Так, схожі за змістом та аналогічні за суттю причини відмови у виплаті страхового відшкодування зазначені у розділі 13 Договору.

Зокрема, згідно із п. 13.1.3 підставою для відмови у здійсненні страховиком виплати є подання страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.

Колегія суддів виходить з того, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу у даній справі, згідно листа відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» послужив висновок про подання, на думку страховика, неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку страхувальником, при цьому такий факт фактично обґрунтований неможливістю утворення, з технічної точки зору, відповідного комплексу механічних пошкоджень.

Так, подаючи заяву про перегляд заочного рішення у даній справі від 18.01.2021 яке ухвалою від 18.03.2021 було скасовано, представник відповідача надав суду ще один висновок експерта № 009-21 від 19.02.2021, який складений за результатами проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи у цивільній справі 465/4276/20. Дане експертне дослідження здійснено експертом Автономовим М.В., а сам висновок є аналогічним висновку №008-20 від 17.02.2020, згідно якого комплекс механічних пошкоджень на автомобілі KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідає обставинам їх утворення, які наведені у поясненні його водія ОСОБА_1 , тобто при перебуванні автомобіля у нерухомому стані або при контактуванні з виступаючими частинами іншого транспортного засобу комплекс механічних пошкодженнь не міг утворитися.

В цьому контексті, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що обґрунтування відповідних висновків та позиції відповідача про те, що пошкодження автомобіля не могли утворитися при обставинах, які зазначені у поясненнях позивачки від 06.02.2020, не є безумовними та спростовуються самими матеріалами справи, з яких чітко вбачається, що у заяві від 06.02.2020 позивачка лише зазначила про факт виявлення пошкодженого автомобіля, при цьому жодних пояснень з приводу можливих варіантів виникнення відповідних пошкоджень не зазначала.

Натомість, з висновку експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами транспортно-трасологічної експертизи № 2241 від 12.05.2020, який складений за заявою позивачки після проведення фактичного огляду автомобіля, вбачається, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору могли бути спричинені, коли автомобіль перебував у нерухомому стані (а.с. 30-35).

Зокрема, згідно висновку з частинами і деталями правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 (задня нижня частина правого переднього крила та грязевий щиток правого переднього колеса, нижня частина правої передньої дверки, нижня частина правої задньої дверки, передня нижня частина правого заднього крила (панелі), грязевий щиток правого заднього колеса, ручки правих дверок) ковзаючи, дотично, контактував достатньо масивний твердий предмет - перешкода, яким міг бути інший транспортний засіб, що мав виступаючі, нависаючі частини і деталі, розташовані на рівні розташування слідосприймаючих частин і деталей правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 .

Деформуючі зусилля, при цьому, на частини і деталі правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 були спрямовані в напрямку спереду назад до його повздовжньої осі, ковзаючи.

Поверхні декоративних ковпаків коліс автомобіля містять численні

поверхневі дугоподібні та лінійні потертості і подряпини, утворення яких характерне, як під час експлуатації автомобіля, так і під час необережного паркування.

Поверхня корпусу правого зовнішнього дзеркала заднього виду містить різноспрямовані поверхневі потертості внаслідок контактування з не твердим, достатньо масивним предметом (предметами) - перешкодою.

Встановити даними трасологічними дослідженнями напрямок утворення цих пошкоджень (напрямки обертання коліс відносно перешкоди) не видалось можливим з причин відсутності в пошкодженнях визначальних ознак, які б свідчили про це.

Пояснення власника автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , в частині: «...06.02.2020 о 8 год. ранку виявила пошкодження правої сторони (2 дверки (передня, задня), крило, задній бампер, дзеркало) свого автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Львів, вул. Симоненка, 22...», з технічної точки зору можуть бути спроможними, оскільки встановлений транспортно-трасологічними дослідженнями механізм утворення пошкоджень на цих частинах і деталях правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 (крім зовнішньої поверхні корпусу дзеркала) характерний для ковзного, дотичного контактування стороннього твердого предмету - предметів (перешкоди), яким міг бути інший транспортний засіб, що мав виступаючі, нависаючі частини і деталі, розташовані на рівні розташування слідосприймаючих частин і деталей правої сторони автомобіля KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 , коли останній міг перебувати в нерухомому стані - був припаркований.

Таким чином, виходячи з того, що експертні дослідження, які надані стороною відповідача, здійснювались експертом виключно на підставі наданих ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» даних, без проведення безпосереднього дослідження транспортного засобу, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про те, що висновки за № 008-20 від 17.02.2020 та за № 009-21 від 19.02.2021 не спростовують висновку експерта транспортно-трасологічної експертизи № 2241 від 12.05.2020, а відтак не доводять позицію відповідача стосовно подання позивачкою неправдивої інформації стосовно страхового випадку.

Більше того, відповідач дійсно не довів належними доказами, що ОСОБА_1 у порушення умов договору страхування свідомо вчиняла перешкоди для проведення страховиком розслідування обставин та наслідків випадку, що стався 06.02.2020.

Наведене дає підстави для беззаперечного висновку про те, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною, а відповідний висновок суду першої інстанції у цій частині є обґрунтованим.

У цьому контексті не може залишитися поза увагою суду те, що з клопотанням про призначення експертизи відповідач звертався до ухвалення заочного рішення у даній справі, тобто до 18.01.2021 і у задоволенні такого з відповідних підстав відмовлено, однак клопотань про призначення експертизи на новому розгляді у суді першої інстанції (після скасування заочного рішення) сторона відповідача не подавала.

Підстави та мотиви відмови у задоволенні клопотання ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи на стадії апеляційного розгляду даної справи, зазначені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно Рахунку-фактури № від 07.02.2020 вартість робіт та вартість запчастин становить 68 370,55 грн.

Колегія суддів виходить з того, що сторона відповідача не спростувала розмір завданої майнової шкоди в результаті пошкодження автомобіля, своїх розрахунків суми страхового відшкодування, не подавала.

При цьому, зважаючи на те, що ліміт страхового відшкодування становить 50000,00 грн., позивачка просила про стягнення у межах ліміту відповідальності страховика.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору, у першу чергу, становлять його умови, визначені на розсуд сторін.

При цьому, загальні умови виконання зобов`язання визначені у статті 526 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Стороною позивача надано розрахунки інфляційних нарахувань на суму боргу, проценти річних від простроченої суми, також пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, які розраховані з лютого 2020 року по 17 червня 2020 року (а.с. 45-46).

Докази щодо неправомірності відповідних розрахунків відповідачем не надано, а судом не встановлено, тому відповідні суми також обґрунтовано стягнуто судом першої інстанції.

Що стосується розподілу судових витрат, то у такий, на переконання колегії суддів, необхідно внести корективи.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Вимоги позивача в цій частині обґрунтовані Договором про надання правової допомоги, від 12.03.2020, замовленням № 1, розрахунковою квитанцією та Актом про надані послуги від 20.08.2020 (а.с. 58-62).

Заперечуючи розмір судових витрат на правову допомогу, представник відповідача покликається на те, що розділі 4 опису наданих правових послуг зазначено витрати в розмірі 1500 грн., як участь у судових засіданнях, однак справа була розглянута без участі представника позивачки, інших доводів сторона відповідача не зазначає.

У цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі виконання відповідачем вимог закону, спірні правовідносини (тобто ті, які, з врахуванням принципу диспозитивності є предметом даного спору) могли бути врегульовані у досудовому порядку, без подання позову та відповідних стягнень у примусовому порядку.

Поряд з цим, колегія суддів розділяє твердження апелянта про те, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10500.00 грн. у даній справі не є обгрнутованим, хоча б з погляду на включення у такі суму 1500 грн., як витрати за участь представника у судовому засіданні, оскільки такого у суді першої інстанції, з участю представника позивачки, не було.

Таким чином, розмір судових витрат на правничу допомогу необхідно змінити зменшивши такі на їх вартість за участь представника у судовому засіданні 1500 грн., а також на 500 грн., як вартість підготовки детального опису наданих юридичних послуг, та заяв з процесуальних питань, незважаючи на відсутність будь яких доводів апелянта з цього приводу, оскільки такі послуги в розумінні закону не є правовими, тому витрати за них не можуть бути стягнуті у відповідному порядку.

Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 просить про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3200 грн. за участь в суді апеляційної інстанції.

До заяви долучено Замовлення № 2, Акт про надані послуги, розрахункову квитанцію та копію ордеру на представництво інтересів у Львівському апеляційному суді.

Так, згідно розрахунку вартість однієї години роботи по наданні правової допомоги становить 800 грн., при цьому у розрахунку таких зазначено 4 години, які включають час на ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву.

Як зазначено вище колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги в частині позовних вимог та оскаржуваного рішення без змін, при цьому таким позов задоволено, тому є всі підстави для розподілу судових витрат за заявою представника позивачки.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з цим, часткове задоволення апеляційної скарги не має наслідком перерозподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот гривень) грн. змінити.

Стягнути з Привтаного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Привтаного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк