Справа № 171/1981/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 2008 році він разом з дружиною ОСОБА_4 , синами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_7 , приватизували квартиру за вищевказаною адресою, загальною площею 60 кв.м, кожний по 1/5 частці, про що було видано свідоцтво про право власності на житло від 17.03.2008 року.

Вказує, що до цього часу, із власників квартири залишився проживати у квартирі тільки він, дружина та сини померли, а онука ОСОБА_7 вийшла заміж та проживає окремо зі своєю родиною.

Зазначає, що в квартирі зареєстрована його донька ОСОБА_2 , яка не приймала участі у приватизації, проте фактично була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі. В 2014 році донька виїхала на постійне місце проживання до острову Кіпр і з того часу фактично не користується вказаним житловим приміщенням за власним бажанням.

Позивач вказує, що має намір продати квартиру, оскільки має зайву площу, за яку вимушений сплачувати комунальні послуги.

За вищенаведених обставин позивач вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає більше шести років у вищевказаній квартирі, вона втратила право на користування вищевказаним житлом.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав заявлених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є онукою позивача ОСОБА_1 та донькою відповідача ОСОБА_2 . Зазначила, що її попереднє прізвище було « ОСОБА_9 », а згодом вона змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». На даний час прізвище втретє нею змінено у зв`язку з укладенням шлюбу 15.08.2015 року.

Свідок вказала, що вона є співвласником квартири за адресою по АДРЕСА_1 . На даний час у вказаній квартирі проживає лише позивач та користується нею, відповідно сплачує комунальні послуги. Відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає декілька років, речей матері у квартирі немає, мати добровільно вибула з вказаного житла та проживає за кордоном. Їй відомо, що ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення даного позову. Вона також вважає, що позов слід задовольнити, оскільки її мати тривалий час не проживає в квартирі.

Відповідно до довідки № 894 від 16.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно акту про фактичне місце проживання № 778 від 16.10.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час фактично проживає ОСОБА_1 . Також, вказано, що ОСОБА_2 проживає на острові Кіпр (а.с.8).

З технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 36,6 кв.м., загальною площею 60 кв.м. (а.с.9-10).

Відповідно до розпорядження органу приватизації № 49 від 17.03.2008 року, за заявою ОСОБА_1 передано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в приватну спільну часткову власність (а.с.11).

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної часткової власності у розмірі 1/5 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 березня 2008 року (а.с.12, 47).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.04.2008 року, № 18456501 власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , на праві приватної спільної часткової власності (а.с. 13, 46).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем 1/5 частини квартири за вищевказаною адресою після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2017 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем 2/5 частини квартири за вищевказаною адресою квартири після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 236896012 від 14.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 2/5 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1315, виданого 15.11.2017 року; 1/5 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1312, виданого 15.11.2017 року; 1/5 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності БН від 17.03.2008 року. ОСОБА_7 належить на праві власності 1/5 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності БН від 17.03.2008 року (а.с.43-44).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрована в квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , але фактично в зазначеній квартирі не проживає тривалий час.

На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у його квартирі.

Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5, 12, 13, 76-82, 89,141,258-259,264-265,273,280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13.01.2021 року.

СуддяЛ. І. Кодрян