Дата документу 12.01.2021 Справа № 336/2702/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/237/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/2702/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про зобов`язання перерахування трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» про зобов`язання перерахування трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 27.12.1984 по 15.05.1986 працював на комбінаті «Запоріжсталь» помічником майстра по ремонту механічного обладнання цеху холодної прокатки, а з 15.05.1986 по 28.06.1991 майстром по ремонту механічного обладнання дільниці з виробництва полірувальних пластин та смуг. З метою призначення пенсії він отримав у відповідача довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, проте ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» до вказаної довідки період його роботи на посаді помічника майстра по ремонту механічного обладнання цеху холодної прокатки з 27.12.1984 по 15.05.1986 не включив. Не погоджуючись із вказаним, позивач просив зобов`язати ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» перерахувати наявний трудовий стаж за період займання посади помічника майстра по ремонту механічного обладнання цеху холодної прокатки з 27.12.1984 по 15.05.1986 для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що дії відповідача порушують його права, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, не з`ясував обставини справи у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку пор відмову у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. На період роботи позивача на посаді помічника майстра по ремонту механічного обладнання дільниці з виробництва полірувальних пластин та полос цеху холодної прокатки №3 застосовувалися списки , затверджені Постановою РМ СРСР від 22.08.1956 р.№1173, за якими робота на відповідних посадах не включалася до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У вирішенні питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 13,81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи правомірність постановленого у справі рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися виключно на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно зі статтею 228 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстав для включення зазначеного позивачем періоду у стаж, який дозволяє призначення пенсії на пільгових умовах немає, адже на момент роботи позивача на вказаній посаді вона не відносилась до Списку № 2, а після атестації робочих місць у 1995 року до посад, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення, включено лише посаду майстра по ремонту механічного обладнання дільниці виробництва полірувальних пластин та полос цеху холодної прокатки.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом п. б) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше ЗО років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення необхідні таки умови: наявність відповідної професії у Списках №1 або №2; зайнятість у професії повний робочий день;встановлення ступеня шкідливості й небезпечності праці за результатами атестації.

Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005.

У пунктах 3, 4, 4.1 зазначеного Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, вказано, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова (№442) набула чинності з 21.08.1992.

Отже, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 27.12.1984 по 15.05.1986 працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» ім. С. Орджінікідзе помічником майстра з ремонту механообладнання цеху холодної прокатки.

В період роботи ОСОБА_2 помічником майстра по ремонту механічного обладнання дільниці, майстра по ремонту механічного обладнання дільниці з виробництва полірувальних пластин та полос цеху холодної прокатки № 3 застосовувалися Списки, затверджені постановою РМ СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» від 22.08.1956 р. № 1173.

За вказаними списками роботах на відповідних посадах не включалась в стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Атестація робочих місць на комбінаті проводилась у відповідності з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (надалі Порядок проведення атестації) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992 (надалі Методичні рекомендації).

Згідно з п. 8. Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до Карти умов праці, а Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству (п. 9.). В подальшому витяги з даного наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких були внесені до Переліку (п. 10.).

За результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної відповідно до наказу Відповідача від 25.05.1995 №73, право на пільгове пенсійне забезпечення підтверджено працівникам, зайнятим на посаді майстра по ремонту механічного обладнання дільниці з виробництва полірувальних пластин та полос цеху холодної прокатки №3.

Установивши, що в період роботи позивача помічником майстра по ремонту механічного обладнання цеху холодної прокатки вказана професія не була включена в стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанов складено 14 січня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська