Провадження номер 2/741/146/21
Єдиний унікальний номер 741/1254/20
РІШЕННЯ

іменем України

12 січня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,

УСТАНОВИВ:

12 жовтня 2020 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 грудня 2011 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач у справі отримав кредитну картку з кредитним лімітом, який збільшився до 17000 грн. 00 коп.

Оскільки відповідач допускав порушення умов сплати кредиту, станом на 13 серпня 2020 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 23831 грн. 99 коп., яка складається з 17693 грн. 85 коп. заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 17693 грн. 85 коп., заборгованість за простроченими відсотками 6138 грн. 14 коп., яку разом із судовим збором у розмірі 2102,00 грн. позивач просив стягнути з відповідача за рішенням суду.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25 листопада 2020 року.

25 листопада 2020 розгляд справи відкладено до 12 січня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача.

У судове засідання 12 січня 2021 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Окремо також подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а. с.49).

Відповідач, який повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, повторно в судове засідання 12 січня 2021 року не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмовою згодою позивача суд постановив 12 січня 2021 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з довідкою (а. с. 8) позичальнику ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки:

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 27.06.2017, термін дії - 03/21;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 01.10.2018, термін дії - 07/22;

Позивач надав 27 червня 2017 року ОСОБА_1 у користування грошові кошти в розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_1 , який 27.06.2017 було зменшено до 13000,00 грн., 24.09.2017 збільшено до 17000,00 грн., 22.12.2019 зменшено до 17000,00 грн., 02.01.2020 зменшено до 17000,00 грн., 31.01.2020 зменшено до 17000,00 грн., 13.02.2020 зменшено до 17000,00 грн., 25.02.2020 зменшено до 17000,00 грн., а 03.03.2020 зменшено до 0,00 грн. (а. с. 9).

У судовому засіданні установлено, що 10 грудня 2011 року відповідач заповнив анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вказавши бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/Gold 3000 грн. 00 коп. (а. с. 10). При цьому, окрім анкетних даних ОСОБА_1 , вказана анкета-заява не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, а також запропоновані відповідачу конкретні умови надання банківських послуг (а. с.16).

У відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 17693 грн. (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні) 85 копійок, яка складається із: 17693 грн. 55 копійок заборгованості за простроченим тілом кредиту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім цього, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, позивач, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6138 грн. 14 коп. за процентною ставкою на прострочений кредит у розмірі 84,00 % річних, яка виникла станом на 13 серпня 2020 року (а. с.7). Вирішуючи дане питання, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 105 6ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Разом з цим, у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 10 грудня 2011 року, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання у відсотках на місяць із розрахунку 360 днів у рік взагалі не зазначена (а. с. 10).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, позивач посилається на ч. 2 статті 625 ЦК України та Договір про надання банківських послуг, пунктом 2.1.12.7.2 якого передбачено, що в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому було здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, а також п. 2.1.12.11 Договору, за яким банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором (а. с. 35-36). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цим Умовами та Правилами надання банківських послуг від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а. с. 14-38), Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 11) було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, за таких обставин суд робить висновок, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6138 грн. 14 коп. є безпідставними, адже є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (74,24 %), суд уважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 1560 грн. 52 коп., які підтверджені документально (а. с. 4).

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та керуючись ст. 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263, 264 та 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17693 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 85 копійок, яка складається із 17693 грн. 85 коп. заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка утворилася станом на 13 серпня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1560 (одну тисячу п`ятсот шістдесят) гривень 52 коп. у рахунок повернення коштів по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ вулиця Грушевського, 1Д, код згідно з .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 12 січня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина