Провадження № 2/641/310/2021 Справа № 641/6127/20
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Чайка І.В.,
за участю секретаря- Дрокіної С.О. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/6127/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» про стягнення невиплаченої заробітньої плати,-

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.08.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін по справі.
За клопотанням позивача ,ухвалою суду від 01.09.2020 року , було витребувано з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» довідку про заборгованість по заробітній платі , та довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 .
Як вбачається з поштового повідомлення , відповідач ТОВ «СКБ Укрелектромаш» отримав ухвалу суду від 01.09.2020 року , крім того до суду надійшов відзив на позовну заяву , що свідчить про те , що відповідачі обізнані про існування вищезазначеної цивільної справи , та те , що суд витребував вказану інформацію , але до теперішнього часу вимоги ухвали суду від 01.09.2020 року відповідачем не виконані.
10.12.2020 року до суду від ТОВ «СКБ Укрелектромаш» надійшов відзив на позовну заяву , в якому відповідач заперечував проти позову в повному обсязі , та просив відмовити в його задоволені. Позовні вимоги вважають не обґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню з підстав , того , що позивачем не надано жодних доказів , які б свідчили про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати та її розмір , а посилання позивача на довідку з Пенсійного фонду України про нараховану заробітну плату не містить фактичних даних про існуючу заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вважають , що дана довідка містить данні лише про розмір нарахованої заробітної плати та сплати єдиного внеску роботодавцем, однак жодним чином не містить даних про існування будь якої заборгованості , та вважають , що даний доказ є неналежним. Щодо виписки по рахунку позивача , відповідач зазначає , що ця довідка надана за період з 01.10.2015 року по 27.06.2019 року , а не по дату подання позовної заяви. Таким чином , вважають , що залишається не відомим надходження позивача на відкритий в банківській установі рахунок грошових коштів та їх розмір за період з 28.06.2019 року по день подання позовної заяви позивачем. Будь яких інших доказів крім довідки з ПФУ , банківської установи та копії трудової книжки позивачем не надано. Крім того , відповідач вважає , що позивачем не вірно розраховано період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також , відповідач зазначив, що позивачем жодним чином не доведено наявність підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку , оскільки на рахунки відповідача приватним виконавцем накладено арешт , що унеможливлювало проведення будь яких розрахунків з працівниками , таким чином , в діях відповідача відсутня вина передбачена ст. 117 КЗпП.
Позивачем до суду подана заява про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив , що він працевлаштований з 23.12.2020 року , позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку .
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомив.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 29.09.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий до ТОВ «СКБ Укрелектромаш» , на посаду слюсарем механоскладальних робіт на заготівельній дільниці дослідного виробництва , на підставі наказу № 227-к від 28.09.2015 року , та звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП , на підставі наказу № 152-к від 10.12.2019 року , про що свідчить запис в трудовій книжці ( а.с.5).
Як вбачається з відповіді Головного управління дер праці у Харківській області Управління з питань праці від 31.01.2020 року наданої ОСОБА_1 , позивач звертався до управління щодо можливого порушення законодавства про працю адміністрацією ТОВ «СКБ Укрелектромаш» , в частині заборгованості із виплати заробітної плати.
Згідно довідки Пенсійного фонду України від 20.07.2020 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за жовтень 2019 року в сумі 6590,31 грн. , за листопад 2019 року в сумі - 6658,32 грн. , за грудень 2019 року в сумі - 8925,83 грн. , з цієї ж довідки також вбачається , що страховий стаж за цей період не відраховувався (а.с.13).
Як вбачається з виписки по картці з АТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2020 року , останній раз ОСОБА_1 зарахована заробітна плата 20.11.2019 року з відміткою «за червень 2019р» в сумі 7000,00 грн. (а.с.20).
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Зі змісту статті 94 КЗпП України вбачається , що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону про оплату праці.
Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно п.8 порядку обчислення середньої заробітної плати плати , затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами та доповненнями) , нарахування виплат , що обчислюються із середньої заробітної плати за останні діва місяці роботи , проводиться шляхом множення середнього заробітку на число робочих днів , які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.
Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника , а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця , передбаченому ст. 117 КЗпП України.
Таким чином , метою застосування до роботодавця відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП України , є не покарання а компенсація постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі майнових витрат.
Отже для визначення розміру відповідальності відповідача ст. 117 КЗпП України необхідним є встановлення розміру майнових втрат , яких зазнав позивач у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені.
Згідно зі статтею 34 Закону про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, фонд основної заробітної плати включає нарахування винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). До його складу належить оплата праці за час перебування у відрядженні.
Дія Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.
Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
У своїй постанові по справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила , що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
Суд погоджується з запереченнями відповідача , та з урахуванням викладеного зменьшує суму середнього заробітку за період затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. , що підтверджується копією квитанції № 30 від 12.08.2020 року (а.с.21).
Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору , але сплатив його , суд з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суд , -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» про стягнення невиплаченої заробітньої плати задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» , місце знаходження: м. Харків ,вул. Іскринська 37 , .

Повний текст рішення складено 16 січня 2021 року.

Суддя: І. В. Чайка