КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №365/81/20

13 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Скороход Т.Н., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.10.2010 року у розмірі 20 809,10 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16.10.2010 року.

16.10.2010 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку, номер та строк дії зазначено у довідці про отримані картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 400,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

Вказував на те, що відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11.03.2020 року становить 20 809,10 грн., яка складається з наступного: - 3 194,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 230,86 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 14 916,52 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 967,10 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 16 жовтня 2010 року в сумі 3 194,62 грн. та 322,70 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що при розгляді справи суд неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив матеріали справи та не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам. Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами ознайомилася відповідач. При цьому зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, оскільки відповідач була повідомлена про умови кредитування, базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами та інші санкції за порушення умов договору, що зазначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», яка підписана ОСОБА_1 , та яка наявна у матеріалах справи.

Крім того, суд неправильно застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, яка переглядається, інші фактичні обставини. Також, вказує, що судом проігноровано судову практику Верховного Суду, викладену у постановах: від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18.

Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Також 16 жовтня 2010 року відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN1703.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 16.10.2010 року, яка станом на 11.03.2020 року становить 20 809,10 грн. та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3 194,62 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України в сумі 1 230,86 грн.; пені в сумі 14 916,52 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 967,10 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 194,62 грн. та відмовляючи у стягненні заборгованості по відсотках, пені та штрафів, суд першої інстанції послався на те, що боржник має виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому підлягає стягнення заборгованість за тілом кредиту, а вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафів є необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що сторони у письмовому вигляді обумовили можливість нарахування банком відсотків, також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 16.10.2010 року.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку за договором б/н станом на 12.03.2020, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про надані кредитні картки за договором № б/н, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 16 жовтня 2010 року підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір банківського обслуговування.

Отже, з моменту підписання анкети-заяви між банком та відповідачем укладено кредитний договір. Крім того, про укладення кредитного договору між сторонами також свідчить факт користування позичальником кредитними коштами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, з 11 лютого 2010 року останньому був встановлений кредитний ліміт - 900 грн., з 24 січня 2011 року кредитний ліміт був збільшений до 1 000,00 грн., з 27 лютого 2011 року - знову збільшений до 1 200,00 грн., 20 березня 2011 року збільшений до 1 400,00 грн., 26 квітня 2011 року до 1 600,00 грн., 03 червня 2011 року до 1 800,00 грн., 08 липня 2011 року до 2 000,00 грн., 23 серпня 2011 року до 2 400,00 грн., 24 серпня 2011 року кредитний ліміт був зменшений до 2 400,00 грн., 22 липня 2015 року кредитний ліміт був зменшений до 2 000,00 грн., 12 вересня 2015 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надані кредитні картки ОСОБА_1 вбачається, що останньому було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії до 12/13; НОМЕР_2 терміном дії 07/16; НОМЕР_3 терміном дії до 05/21;

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2010 року станом на 30 вересня 2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 3 194,62 грн., заборгованість по процентам, нарахованим на прострочений кредит за ст. 625, 1 230,86 грн., заборгованість по пені 14 916,52 грн. заборгованість по судовим штрафам 1 467,10 грн. (а.с.5-13).

Розрахунок заборгованості в частині заборгованості за кредитом та пені є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям платежів. Відомості указаного розрахунку у цій частині узгоджуються з відомостями виписки за договором № б/н станом на 12.03.2020 (а.с.14-18).

Даних на його спростування у цій частині матеріали справи не містять.

Водночас, наданий позивачем розрахунок заборгованості у розмірі 1 230,86 грн. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України, свідчить про те, що нарахування за 163 дні прострочення проведене за процентною ставкою 86,4 відсотки річних (а.с.13-14).

Водночас позивачем не зазначено, яким пунктом укладеного між сторонами договору (Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку) передбачений такий розмір процентної ставки за порушення умов грошового зобов`язання. Наявні у розпорядженні суду письмові докази також не містять цієї інформації.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність указаних вимог на заявлену суму та наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення трьох процентів річних, нарахованих на прострочену суму кредиту - 3 194,62 грн., за 163 дні прострочення у розмірі 42,80 грн. ((3 194,62 : 100 х 3) : 365 х 163), виходячи із розміру, встановленого законом, - три проценти річних.

У зв`язку з чим, визначена кредитором згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.26) сума штрафів підлягає зменшенню в частині процентної складової до 905,56 грн. (3 194,62 + 14 916,52 = 44123,06 : 100 х 5). Отже загальна сума судових штрафів складає 1 405,56 грн. (500 + 905,56).

При вирішенні справи районний суд не надав належної оцінки доказам, наданих позивачем, зокрема, анкеті-заяві та довідки про умови кредитування, та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені та штрафів, а також процентів за ст. 625 ЦК України.

Із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 16 жовтня 2010 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на укладання між ним та Банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк. Крім того, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", якою визначена відсоткова ставка, розміри щомісячних платежів, комісії, пеня та штрафи.

Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України.

З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та наявність підпису боржника на довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", якою визначена відсоткова ставка, розміри щомісячних платежів, комісія, пеня та штрафи (а.с.26), апеляційний суд приходить до висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), оскільки у даному випадку відповідачем було власноручно підписано довідку про умови кредитування за кредиткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, пені та штрафів з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення таких позовних вимог. Рішення суду в іншій частині (стягнення заборгованості по тілу кредиту) слід залишити без змін.

При ухваленні нового рішення про часткове задоволення частини позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 934,45 грн. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1973,78 + 2960,67, що становить 93,9% від суми сплаченого судового збору пропорційно задоволеними вимогам позову та апеляційної скарги).

З огляду на таке, оскаржуване рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2010 року заборгованість за відсотками, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України у розмірі 42,80 грн.; пеню у розмірі 14 916,52 грн.; штрафи у розмірі 1 405,56 грн.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 4 934,45 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: