КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей», ОСОБА_2 , про поновлення батьківських прав та повернення дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністраціїпро поновлення батьківських прав та повернення дитини, який мотивовано тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/18078/18 за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації його було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано малолітню дитину Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для його подальшого влаштування.

Також позивач вказував, що на момент подання позову існують підстави для поновлення його батьківських відносно сина ОСОБА_3 , оскільки змінилися його умови життя, він веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання, працює у ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» на посаді ливарника пластмас з 01 вересня 2020 року та має бажання і можливість виконувати батьківські обов`язки відносно дитини, сприяти його гармонійному розвитку та піклуватися про нього. Зазначав, що прагне зробити щасливим життя своє та сина, реалізувати мрію про повноцінне сімейне життя, що максимально відповідатиме інтересам дитини.

У позові ОСОБА_1 зазначав, що його дружина, матір дитини, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а він є єдиним з батьків для малолітнього сина.

Вважає, що сам факт звернення його до суду з позовом варто розцінювати, як критичне ставлення до своєї поведінки в минулому стосовно дитини, наявні зміни обставин та ставлення до дитини, бажання про фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з дитиною, зміну матеріально-побутових умов життя.

Враховуючи, що виховання дитини батьком є вкрай важливим для гармонійного розвитку дитини, а сам позивач вважає, що здатний виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, ОСОБА_1 просив суд поновити його у батьківських правах відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути йому малолітню дитину.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій наголошує на тому, що судом не було взято до уваги, що саме зміна обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав є підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, навіть сам факт його звернення до суду з таким позовом варто розцінювати як його критичне ставлення до своєї поведінки в минулому, як наявність змін обставин та ставлення до дитини, змін в матеріально-побутових умовах, бажання до фактичного поновлення сім`ї та бажання досягнути порозуміння з дитиною.

Звертає увагу апелянт й на те, що після 2019 року змінились його умови життя, він веде добропорядний спосіб життя, працює на посаді ливарника пластмас з 01 вересня 2020 року й по день подання апеляційної скарги, та відповідно до листа Українського Центру Обслуговування Анонімних Алкоголіків він постійно відвідує збори груп та перебуває у стійкій ремісії (тверезості) протягом 2 років та 8 місяців. Вказане також свідчить про його виправлення, бажання та можливість виконувати обов`язки по вихованню та утриманню дитини.

Критично ставиться ОСОБА_1 до посилання суду на висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності поновлення батьківських прав, адже він ґрунтується на обставинах, що відносяться до минулого періоду, проте не містить посилань на обставини, що є актуальними на день складення такого висновку.

Апелянт вказує, що йому було відмовлено у побаченні з малолітнім сином, а судом належно не оцінено та необґрунтовано відхилено надані ним докази на підтвердження відсутності зловживання алкогольними напоями. Вважає цинічним твердження суду про те, що матеріали справи не містять даних про виконання батьком свого обов`язку по утриманню дитини, оскільки було призначено опікуна, у зв`язку з чим батько не має правових підстав для повноцінного виконання та реалізації своїх обов`язків та прав.

З незрозумілих для апелянта підстав, судом не було враховано покази свідка ОСОБА_5 , яка підтверджувала зміну його поведінки та способу життя, життєвих намірів та цілей, бажання повернути дитину та вказувала на її намір надавати допомогу у вихованні дитини.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, поновити ОСОБА_1 у батьківських правах відносно дитини ОСОБА_3 та повернути дитину батьку.

29 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Галушко І.А., відповідно до якого підтримує в повному обсязі рішення суду першої інстанції, вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Так, щодо наявності підтверджень докорінної зміни способу життя ОСОБА_1 , а саме листа від 06 жовтня 2020 року вих. №84-2020 Українського Центру Обслуговування Анонімних Алкоголіків про те, що він постійно відвідує збори груп та перебуває у стійкій ремісії (тверезості) протягом 2 років та 8 місяців, тобто приблизно з лютого 2018 року. Відповідач вказує, що з того часу у батька не виникало бажання спілкуватись з дитиною та відстоювати свої батьківські права при позбавленні його таких прав, адже рішення про позбавлення було винесено ще у січні 2019 року. Однак, таке бажання у нього виникло одразу після оформлення опікуном ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_4 на малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Тож, відповідач вважає недостатніми надані позивачем докази відсутності зловживання ним алкогольними напоями у формі медичних довідок про не перебування на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра й довідку про відвідування групи анонімних алкоголіків, адже для підтвердження виправлення своєї поведінки в цьому питанні суду має бути надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду встановленого зразку.

У відзиві представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації наголошує на тому, що всі пояснення та посилання в позові та апеляційній скарзі стосуються намірів на майбутнє, проте не свідчать про вчинені ним дії щодо обов`язку утримання дитини. А встановлення опіки та піклування, призначення дитині опікуна, не позбавляє таку дитину права на отримання аліментів.

Стосовно показів свідка ОСОБА_5 відповідач вказує, що вона як бабуся дитини не вказала головного, що після того, як дитина опинилась в складних життєвих обставинах, позбавлена батьківського піклування, вона жодного разу не звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї із заявою про взяття опіки над малолітнім онуком. Крім того, за час поки дитина перебуває під опікою, бабуся не спілкувалась з ним, не підтримувала зв`язок, не надсилала подарунків, не вітала зі святами, хоча не була позбавлена такого права ні рішенням суду, ні рішенням Органу опіки та піклування.

Так, у відзиві представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Галушко І.А. наголошує на врахуванні прав та інтересів дитини та просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також, 29 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, вказуючи на те, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 рідні брат та сестра по матері, які були вилучені з біологічної сім`ї в січні 2018 року та в подальшому передані під її опіку. Діти мають стійкий емоційний зв`язок між собою та з опікуном.

Вказує, що з моменту позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав пройшло майже два роки, а з моменту вилучення дітей з біологічної родини - три. Для малолітньої дитини такий строк є надзвичайно великим, за цей час змінились обставини життя не лише апелянта, а й дитини.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на видачу медичних довідок лікарем-наркологом та лікарем-психіатром у місті Тернівка Дніпропетровської області, разом з тим, ОСОБА_1 з 2012 року проживає в м. Києві, тому такі довідки засвідчують лише факт не перебування на обліку позивача у м.Тернівка, та не засвідчують його ремісію чи повне одужання. Довідка ж Українського Центру Обслуговування Анонімних Алкоголіків, що є громадською організацією, не є медичною довідкою.

Вважає, що батько не доклав достатніх зусиль для досягнення заявленої ним мети - повернути дитину, адже міг подбати про надання довідок із спеціалізованих диспансерів та пройти психологічне тестування, вчинити спроби поспілкуватись з опікуном стосовно сина, дізнатись про його здоров`я, інтереси чи потреби. Наголошено також на тому, що ОСОБА_1 навіть перебуваючи в судовому процесі по відновленню батьківських прав жодного разу не виявив інтересу до життя дитини.

Стосовно зміни матеріально-побутових умов життя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказує на введення ним суду в оману, оскільки відповідно до листа правління ЖБК «Конструктор-2» м. Києва від 01 грудня 2020 року, апелянт постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , тому договір оренди житла за адресою АДРЕСА_2 , укладений з сестрою ОСОБА_1 є суто номінальним, і крім іншого свідчить про корисливість намірів батька по отриманню часток спадщини дітей. Опікун ОСОБА_2 вважає, що саме матеріальна питання змусило батька згадати про сина, оскільки з позовом він звернувся лише після подання нею заяви від імені дітей про вступ у спадщину.

Разом з тим, вказує, що апелянт, як батько малолітньої дитини, не доклав жодних зусиль для збереження спадкового майна дитини, по квартирі наявна значна сума заборгованості зі сплати комунальних платежів, що виникла за період його проживання в ній з дітьми та яка продовжує рости.

Наголошує й на негативному ставленні апелянта до ОСОБА_6 , сестри малолітнього ОСОБА_3 , яку він, проживаючи у шлюбі з її матір`ю протягом шести років, не удочерив та свідчить на невмінні знаходити спільну мову з дітьми. Крім того, розлучення дітей, які все своє життя були нерозлучні та передання малолітнього ОСОБА_3 батьку негативно вплине на їх емоційний стан, душевне здоров`я та призведе до негативних наслідків.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити.

Представник відповідача у справі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галушко І.А. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Служби у справах дітей і сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації Муханов А.І. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 , як третя особа у справі, та представник Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» Гуменюк Н.О. також заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2012 року Дніпровським відділом РАГС м. Києва було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_4 ») (а.с.7 - зворотній бік, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 у віці 33 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16, т.1).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року у справі №755/18078/18, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с.18-25, т.1).

Відповідно до висновку психологічного дослідження від 20 травня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був влаштований у Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей» з 10 січня 2018 року (а.с.71, т.1).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №461 від 07 серпня 2018 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано статус дитини-сироти (а.с.80, т.1).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №357 від 07 травня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.78, т.1).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №480 від 14 червня 2019 року ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79, т.1).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №479 від 14 червня 2019 року ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.81, т.1).

Згідно листа Голосіївського районного в місті Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 25 листопада 2020 року, соціальна підтримка опікунської родини ОСОБА_2 здійснюється з 31 жовтня 2019 за соціальною карткою сім`ї (особи). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 листопада 2019 року Центр здійснював роботу у форматі соціальної послуги соціального супроводу з метою соціальної підтримки новоствореної опікунської сім`ї щодо адаптації дітей в нове середовище. За результатами роботи відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 липня 2020 року послугу соціального супроводу припинено з позитивним результатом. У форматі соціальної послуги соціального супроводу з родиною проводилась робота спрямована на всебічний та гармонійний розвиток дітей, надавались консультації щодо методів виховання дітей, враховуючи їх вік, вподобання та захоплення, дотримування режиму дня, відвідування спортивних секцій. Під час роботи ОСОБА_2 зарекомендувала себе, як опікун з високим батьківським потенціалом, має навички самостійно вирішувати повсякденні питання побутового характеру та забезпечувати різноманітні потреби дітей. Підопічні забезпечені шкільним приладдям, гаджетами для навчання та повноцінного розвитку. У вільний час діти відвідують спортклуб та басейн. Зі спостережень фахівця із соціальної роботи ОСОБА_2 повноцінно відповідає за здоров`я, виховання та розвиток дітей, вчасно проводить медичні огляди. Наразі соціальна робота з родиною ОСОБА_2 продовжується у форматі соціального обслуговування опікунської родини за карткою обліку роботи із сім`єю (особою) (а.с.82, т.1).

Також із матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_4 була власницею кв. АДРЕСА_1 (а.с.88, т.1).

Згідно постанови державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його дружини ОСОБА_4 (а.с.89-91, т.1).

За змістом наявної в матеріалах справи копії паспорту позивача, він зареєстрований у АДРЕСА_4 (а.с.7, т.1).

Відповідно до довідок КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради від 15 вересня 2020 року, позивач під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за медичною допомогою до лікарі-психіатра останні 5 років не звертався (а.с.9, т.1).

Згідно характеристики за підписом начальника Відділу воєнізованої охорони Департаменту поліції охорони від 23 жовтня 2019 року, позивач працював охоронником у Відділі воєнізованої охорони Департаменту поліції охорони з 01 березня 2019 року. За цей час він зарекомендував себе позитивно. Трудову дисципліну не порушував. За складом характеру спокійний. На критику та зауваження у свою адресу реагував правильно. У стройовому відношення підтягнутий. Спиртними напоями не зловживає. За період роботи в підрозділі стягнень не мав (а.с.11, т.1).

За змістом довідки №220 від 16 вересня 2020 року, позивач працює в ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» згідно наказу №48-к від 31 серпня 2020 року на посаді ливарника пластмас з 01 вересня 2020 року по теперішній час (а.с.12, т.1).

Згідно характеристики виданої генеральним директором ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ», позивач працює на фірмі як ливарник з 01вересня 2020 року по теперішній час. За період праці показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий і привітний, зі співробітниками фірми - ввічливий, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером миролюбний, уникає конфліктних ситуацій. Неодружений. Зовні охайний (а.с.10, т.1).

На підтвердження наявності працевлаштування та періодів роботи позивачем додано до своєї позовної заяви копію трудової книжки (а.с.13-15, т.1).

За змістом листа Українського Центру Обслуговування АА від 06 жовтня 2020 року, позивач регулярно відвідує збори груп «Анонімних Алкоголіків» міста Києва протягом 2 років і 8 місяців. Весь цей час він перебуває в стійкій ремісії (тверезості). Активно працює за програмою одужання «12 кроків Анонімних Алкоголіків», приймає участь у забезпеченні функціонування групи АА (займається служінням), допомагає одужувати іншим алкоголікам (а.с.17, т.1).

Відповідно до договору оренди житла у приватної особи від 05 жовтня 2020 року, позивач, як орендар, уклав з ОСОБА_15 , як орендодавцем, відповідний договір стосовно однокімнатної квартири АДРЕСА_2 строком на три роки, без сплати орендних платежів та оплатою лише комунальних послуг (а.с.26-29, т.1).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 10 грудня 2020 року складеного представниками Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_2 та встановлено, що в квартирі чисто, зроблений косметичний ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення домашнього господарства. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини виділено окреме спальне місце, місце у шафі для одягу, комод для речей, є письмовий стіл. За вказаною адресою проживає позивач без реєстрації. Для проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умови створені (а.с.124-125, т.1).

За змістом листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 лютого 2019 року позивачу було повідомлено, що служба не надає йому дозвіл на відвідування в Центрі допомоги дітям малолітнього ОСОБА_3 , відповідно до інформації Центру та діючи виключно в інтересах дитини (а.с.161, т.1).

Відповідно до висновку психологічного обстеження дітей №16 від 29 січня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час проживають з опікуном ОСОБА_2 , в запиті зі Служби не були вказані контакти батька. Практичний психолог зателефонувала до опікуна, опікун надала номер телефону батька, який був вказаний в документах з суду. В зв`язку з тим, що батько не відповідав за вказаним номером телефону, йому було надіслано повідомлення шляхом додатку viber. Повідомлення було ним прочитане, але батько так і не зателефонував до Центру та не відповів на повідомлення, відповідно консультації з батьком, ОСОБА_1 , не було проведено. В результаті проведення психологічного обстеження з`ясовано, що у ОСОБА_3 сформована надійна форма прив`язаності до опікуна, яку він називає «мама». Діагностовано надійний тип прив`язаності по відношенню до сестри ОСОБА_6 . У ОСОБА_3 діагностується негативне ставлення по відношенню до батька. ОСОБА_3 - веселий, цілеспрямований, схильний до активних дій хлопчик, він має прагнення до спокою, розуміння з боку оточуючих. В методиці «Моя сім`я» хлопчик зобразив опікуна та сестру ОСОБА_6 . По відношенню до опікуна він має почуття любові та інтересу, до сестри ОСОБА_3 має почуття нудьги, інтересу, радості та любові. Дитина не зображала в методиках батька та не дуже хоче пригадувати час, коли вони проживали разом. У ОСОБА_3 та ОСОБА_6 визначено надійну форму емоційної прихильності до опікуна ОСОБА_2 , яка на даний момент забезпечує потребу дітей у наявності сім`ї, безпеці та комфорті. У ОСОБА_3 та Даші визначено негативне ставлення по відношенню до ОСОБА_1 через травматичний досвід спільного проживання (а.с.133-136, т.1).

За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/1402/41/3 від 19 лютого 2021 року, до позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не займався вихованням та утриманням дитини, санітарний стан квартири був незадовільний. Стосовно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей). Згідно висновку психолога Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 січня 2021 року №16 щодо психічного обстеження дітей було з`ясовано наступне: ОСОБА_3 має надійний тип прив`язаності до опікуна, яку називає «мамою» та сестри ОСОБА_6 . У хлопчика діагностується негативне ставлення до батька. Дитина не зображала в методиках батька та не дуже хоче пригадувати час, коли вони проживали разом. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним поновлювати батьківські права (а.с.127-130, т.1).

Згідно повідомлення Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 12 лютого 2021 року, ОСОБА_1 не звертався до КМЦСССДМ за допомогою щодо повернення йому дитини на виховання та проходження курсів «Розвиток батьківського потенціалу» (а.с.137, т.1).

За повідомленням Дніпровського управління поліції від 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у 2017 році, а також ч. 1 ст. 178, ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у 2018 році (а.с.138, т.1).

За повідомленнями ЖБК «Конструктор-2» від 01 грудня 2020 року, ОСОБА_1 не зареєстрований, але постійно проживає з жовтня 2012 року по теперішній час у кв. АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_4 . ОСОБА_1 користується комунальними послугами, заборгованість по яким складає 68815,64 грн. 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ЖБК «Конструктор-2» за позитивною характеристикою з місця проживання. На прохання голови правління Даниленко О.В. , він надав необхідні документи і йому було роз`яснено, що за рішенням правління ЖБК характеристика буде надана за умови повного погашення заборгованості або на запит суду. ОСОБА_1 повів себе неадекватно і в смс-повідомленнях почав погрожувати голові правління (а.с.139-142, т.1).

За змістом характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 2-Г класу СШ І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов №220 м. Києва, ОСОБА_3 навчається в школі з першого класу. Володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівнях. Пам`ять добре розвинена. Мова виразна, думки висловлює чітко. Виявляє логічне та образне мислення. Навчальний матеріал засвоює легко, але не завжди концентрується на виконанні завдань, інколи відволікається, допускає помилки через неуважність, потребує контролю з боку вчителя. Письмові роботи виконує повільно, не досить акуратно та каліграфічно. Фізично гарно розвинений. У позаурочний час відвідує секцію КЕМПО та плавання. Доброзичливий, уважний, витриманий у спілкуванні як з ровесниками, так і зі старшими. У колективі має багато друзів, не конфліктує. Правильно реагує на критику. Виявляє небайдужість до чужих справ і турбот. До доручень ставиться відповідально. Емоційний стан задовільний. Простежується психологічна прив`язаність до сестри, прагнення наслідувати її у всьому. Вплив сестри має позитивну динаміку, яка виражається у прояві інтересу до пізнання навколишнього світу. Зовнішній вигляд дитини охайний. Без поважної причини заняття в школі не пропускає. Опікун ОСОБА_2 приділяє багато уваги вихованню дитини, постійно цікавиться її успіхами і відносинами у колективі (а.с.143, т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позов ОСОБА_1 про поновлення батьківських прав є передчасним і поновлення позивача у батьківських правах щодо його малолітнього сина на теперішній час не відповідає інтересам дитини.

Позивач на підтвердження відсутності зловживання ним алкогольними напоями надав медичні довідки про не перебування його на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра і довідку про відвідування групи анонімних алкоголіків щодо стану тверезості.

Однак суд вважає, що такі докази не є достатніми, адже для підтвердження виправлення своєї поведінки в цьому питанні суду має бути надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду встановленого зразку, а довідка не медичної установи про стан стійкої ремісії не може бути належним, допустимим та достатнім доказом відсутності обставини зловживання позивачем спиртними напоями, яка була однією з підстав позбавлення позивача батьківських прав.

Пояснення та посилання позивача в основному стосуються намірів на майбутнє та власних прав і потреб у поновленні батьківських прав, натомість жодних даних яким є місячний дохід позивача та як він виконує на теперішній час свій обов`язок по утриманню дитини матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вище вказаним вимогам цивільного процесуального законодавства рішення суду першої інстанції відповідає виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до положень статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, Дніпровський районний суд міста Києва виходив із доведеності факту неналежного піклування ОСОБА_1 про дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 . Крім того, судом було зазначено, що досвід взаємодії ОСОБА_3 з біологічними батьками носив травматичний характер і витісняв свідомістю як болісний.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, ОСОБА_1 , посилаючись на положення частин першої та четвертої статті 169 СК України вважав, що обставини, які були підставою для позбавлення його батьківських прав, змінилися, отже, його права повинні бути поновлені.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/1402/41/3 від 19 лютого 2021 року, до позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не займався вихованням та утриманням дитини, санітарний стан квартири був незадовільний. Стосовно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей). Згідно висновку психолога Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 січня 2021 року №16 щодо психічного обстеження дітей було з`ясовано наступне: ОСОБА_3 має надійний тип прив`язаності до опікуна, яку називає «мамою» та сестри ОСОБА_6 . У хлопчика діагностується негативне ставлення до батька. Дитина не зображала в методиках батька та не дуже хоче пригадувати час, коли вони проживали разом. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним поновлювати батьківські права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для поновлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження виправлення своєї поведінки (зокрема щодо не вживання алкогольних напоїв).

Так, зокрема на підтвердження не зловживання позивачем спиртними напоями подано довідки КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради від 15 вересня 2020 року, згідно до яких позивач під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за медичною допомогою до лікарі-психіатра останні 5 років не звертався (а.с.9, т.1). Разом із тим при розгляді справи встановлено, що позивач з 2012 року постійно проживає в місті Києві, а тому вказані довідки не можуть об`єктивно свідчити про вказаний стан позивача.

Крім того, апелянтом також не було надано документів, які б підтвердили його зацікавленість у забезпеченні ОСОБА_3 всім необхідним, зокрема ОСОБА_1 хоч і позбавлений батьківських прав, проте відповідно до вимог ч.2 ст.166 СК України, де передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, має утримувати свого сина, зокрема шляхом сплати аліментів чи іншим шляхом надавати дитині утримуванні. Таким чином, посилання апелянта на те, що на даний час щодо дитини призначений опікун й він не може повноцінно виконувати покладені на нього обов`язки сприймається апеляційним судом критично.

Щодо не врахування судом першої інстанції показів свідка - матері позивача ОСОБА_5 , то слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що бабуся ОСОБА_3 - ОСОБА_5 виявляла бажання взяти опіку над малолітнім онуком чи доказів того, що остання переймалась становищем, у якому опинився ОСОБА_3 , хоча й мала повне право на спілкування зі своїм онуком.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_3 має стійкий емоційний зв`язок із його сестрою ОСОБА_6 , а їх розлучення матиме вкрай негативний вплив на хлопчика, як і передача дитина із сім`ї опікуна батьку, оскільки дитина також має міцний зв`язок із опікуном ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у вказаній справі врахував думку самої дитини ОСОБА_3 , який заперечив щодо повернення його для проживання та на виховання батька.

Оскільки на підставі статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, відтак, впевненості у можливостях ОСОБА_1 забезпечити найкращі інтереси сина станом на момент розгляду справи немає.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 15 листопада 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв