Справа №442/5284/21
Провадження №2/442/1162/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В., з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею 78,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0932 га, кадастровий номер :00:005:0043, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

Позов мотивує тим, що фактично на зазначеній земельній ділянці розташовані два окремі об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу та відповідачам на правах спільної сумісної власності, між ними здійснюється реальне взаємопогоджене користування частинами земельної ділянки, однак будівництво житлового будинку загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею 78,8 кв.м. було здійснено позивачем самостійно власними силами та за рахунок власних сімейних коштів здійснив будівництво, що не заперечується відповідачами.

З огляду на те, що відповідно до Довідки про погодження прийняття об`єкта до експлуатації №3-21/7950 від 06.10.2010 року, виданої на підставі рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №297 від 16.09.2010 року, зазначено трьох співвласників вказаного нерухомого майна, а саме позивача та відповідачів як співвласників земельної ділянки, та враховуючи, що при реальному поділі майна сторони вирішили відійти від рівності своїх часток, співвласникам запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд даної справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задоволити, а відповідачі зазначають про визнання позовних вимог, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачами судом не встановлено.

Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ№034485, виданого 19.03.2003 року Дрогобицькою міською радою, є співвласниками земельної ділянки площею 0,0932 га, кадастровий номер :00:005:0043, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачами, на даній земельній розташовані два окремі об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу та відповідачам на правах спільної сумісної власності, а також між ними здійснюється реальне взаємопогоджене користування частинами земельної ділянки.

Позивачем фактично самостійно власними силами та за рахунок власних сімейних коштів здійснив будівництво житлового будинку (позначений на плані літ. «Г-1») загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею 78,8 кв.м., однак відповідно до Довідки про погодження прийняття об`єкта до експлуатації №3-21/7950 від 06.10.2010 року, виданої на підставі рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №297 від 16.09.2010 року, зазначено трьох співвласників вказаного нерухомого майна, а саме Позивача та Відповідачів як співвласників земельної ділянки.

Також як вбачається із Плану розподілу земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0043, складеного Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №012943), сторони здійснено реальний розподіл користування земельною ділянкою, однак із розподілом на дві частини, фактично відходячи від ріності часток при поділі спільної сумісної власності.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є зміна та припинення правовідношення.

Згідно положень статей 316, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ст. 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Аналогічно ст. 86 ЗК України визначається, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Також ст. 372 ЦК України визначається, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної сумісної власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то при поділі майна в натурі, передачі співвласнику підлягає частина нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, а з огляду на те, що при реальному поділі майна позивач та відповідачі вирішили відійти від рівності своїх часток, взаємно погодили такий поділ, вважаю, що позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме житловий будинок (позначений на плані літ. «Г-1») загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею 78,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право приватної власності на нього за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0932 га, кадастровий номер :00:005:0043, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, виділивши у особисту приватну власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0466га та у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) земельну ділянку площею 0,0466га відповідно до Плану розподілу земельної ділянки, складеної інженером-землевпорядником Середяк М.П. (кваліфікаційний сертифікат №012943).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 11.11.2021 року.

Суддя О.В. Крамар