КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №359/2531/20 Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження №22-ц/824/865/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 листопада 2019 року о 08 годині 40 хвилин в м. Бориспіль на перехресті вулиць Лісова-Ботанічна-Гоголя, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги в русі автомобілю марки «Chery», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 43331 гривень. ОСОБА_2 було частково відшкодовано заподіяні матеріальні збитки у розмірі 34490 гривень 39 копійок за рахунок виплати страхового відшкодування, таким чином розмір невідшкодованої позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 8840 гривень 61 копійка.

Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування завданої ним матеріальної шкоди. Тому ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 8840 гривень 61 копійки, франшизу у розмірі 1300 гривень, а також завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

В подальшому ОСОБА_2 уточнив свої вимоги за пред`явленим позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 8840 гривень 61 копійки та франшизу у розмірі 1300 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 9350 гривень 61 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 775 гривень 30 копійок.

Зобов`язано Бориспільське управління державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, відповідно до квитанції №0.0. від 15 квітня 2020 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції було прийнято незаконне і необґрунтоване рішення, оскільки висновки суду, викладені у рішенні, є неповними, такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Суд не з`ясував обставини, які мають значення для справи, та оцінив докази вибірково, а не їх у сукупності.

Вважає, що позивачем не доведено, що кошти витрачені на ремонт саме пошкодженого транспортного засобу, не обґрунтував доцільність заявлених витрат та стягнення таких витрат саме із завдавала шкоди при наявності полісу страхування і суми збитку, яка підпадає під ліміт страхової виплати.

Надані позивачем документи не підтверджують факт ремонту пошкодженого автомобіля, до акту виконаних робіт не додано квитанцій, що свідчать про те, що позивачем було здійснено оплату коштів за ремонт.

Інші ж надані позивачем докази взагалі не містять ідентифікаційних ознак, а в наданих суду квитанціях платником вказаний ОСОБА_3 , а отримувач коштів «Нова пошта ТОВ», які не мають відношення до даної справи та дорожньо-транспортної пригоди взагалі.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, водія якого було визнано винним, була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 100000 грн.

Таким чином, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 510 грн. франшизи, а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах наданого судом строку на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути скасоване судом апеляційної інстанції.

Окрім того в поданому відзиві ОСОБА_2 зазначає, що у відповідача наявний обов`язок щодо відшкодування реальних збитків, які були завдані йому як потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем було здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу та підтверджено факт понесення позивачем реальних збитків, які перевищують розмір сплаченої страховиком відповідача суми.

Також не відповідає нормам чинного законодавства і твердження скаржника про те, що непред`явлення вимог до страховика відповідача є підставою для відмови в позові, оскільки одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, так як страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено чи обмежено договором, відповідно ОСОБА_2 вважає, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язання: деліктному та договірному, а також має право на вільний розсуд пред`являти свої вимоги як до винуватця дорожньо-транспортної пригоди, так і до його страховика.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

07 листопада 2019 року о 08 годині 40 хвилин в м. Бориспіль на перехресті вулиць Лісова-Ботанічна-Гоголя ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі транспортному засобу автомобілю марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вказана обставина підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року (а.с.9).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО №0462598.

Франшиза становить 510 гривень (а.с.45).

ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 34490 грн. 39 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.11).

ОСОБА_2 витратив на ремонт автомобіля грошові кошти у загальному розмірі 43331 грн., що підтверджується такими документами: копією видаткової накладної №414 від 18 лютого 2020 року та квитанцією про оплату (а.с.12), копією замовлення покупця №632 від 06 лютого 2020 року та квитанцією про оплату (а.с.13), копією фіскального чека (а.с.14), копією товарного чека (а.с.15), копією замовлення покупця №9272 від 16 грудня 2019 року та квитанцією про оплату (а.с.16), копією видаткової накладної №4497 від 05 грудня 2019 року (а.с.17), копією акту виконаних робіт від 28 лютого 2020 року (а.с.18).

Задовольняючи позов частково про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів підтверджується факт здійснення позивачем відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, відповідно у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що становить різницю між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування, у розмірі 8840 гривень 61 копійки, який останнім в добровільному порядку не виконується.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з ч.36.6. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «АСК ІНГО Україна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0462598 від 16 січня 2019 року.

Згідно вказаного полісу розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи становить 510 грн.

Сума, яка підлягала виплаті страховиком, ПрАТ «АСК Інго Україна», за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становила 35000 грн. 39 коп., яка була узгоджена з позивачем, що підтверджується в заяві позивача від 16 грудня 2019 року.

Страховиком було виплачено позивачу 34490 грн. 39 коп. за вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що ним фактично було понесено витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу у розмірі 43331 грн., тому вважає, що 8840 грн. 61 коп., яка залишалася не виплаченою страховиком має бути сплачене винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким твердженням позивача, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

При цьому позивач після фактично понесених витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу не звертався до страховика відповідача з вимогою відшкодувати фактично витрачені кошти та не отримував відмову у відшкодуванні понесених витрат, а тому позовні вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди є передчасними. На вказані обставини не звернув уваги і суд першої інстанції, що призвело до помилкових висновків про задоволення позову.

Щодо позовних вимог про стягнення франшизи у розмірі 1300 грн., то позивачем не надано доказів, що сума франшизи була визначена саме в такому розмірі, тоді як згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0462598 від 16 січня 2019 року розмір франшизи становить 510 грн.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача підлягає стягненню франшиза в розмірі 510 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача франшизи у розмірі 510 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно судовий збір стягується пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 510 грн., що становить 5,03 % від заявленої ціни позову (5,03% = ((510/10140,61)*100), де 510 - розмір задоволених позовних вимог, 10140,61 - заявлена ціна позову), таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 42 грн. 29 коп. = ((5,03*840,80)/100), де 5,03 - відсоткова частина задоволених позовних вимог, 840,80 - сума судового збору, яка підлягала сплаті за звернення до суду з позовом).

Відповідно за звернення до суду з апеляційною скаргою, яка задоволена в повному обсязі, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 141, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизу у розмірі 510 грн.

В задоволенні інших позовних вимого відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 42 грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя-доповідач

Судді: