Справа № 347/1926/20
Провадження № 22-ц/4808/51/21
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання, за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючим суддею Драч Д.С. 29 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Косівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І., вважаючи їх незаконними. В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 вказав, що ухвалою Косівського районного суду від 18.12.2019 у справі №347/133/19 було затверджено мирову угоду, за умовами якої: автомобіль марки «ZX AUTO LANDMARK» залишається у особистій приватній власності ОСОБА_2 . ОСОБА_2 в якості компенсації в порядку визнання за нею права власності на вказаний транспортний засіб зобов`язується сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 доларів США. Сторони погодилися, що грошова компенсація у сумі 700 доларів США сплачується ОСОБА_2 у день укладення мирової угоди, а решту грошових коштів у сумі 1800 доларів США ОСОБА_2 сплачує в термін до шести місяців від дати набрання ухвалою суду законної сили. Скаржник вказав, що в добровільному порядку виконати мирову угоду ОСОБА_2 відмовилась, а тому за його заявою 23.06.2020 Косівським районним судом було видано виконавчий лист та 16.10.2020 скаржником звернуто його до виконання у Косівський РВ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 19.10.2020 старшим державним виконавцем Косівського РВ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Скаржник вважає дії державного виконавця незаконними та просив зобов`язати державного виконавця прийняти виконавчий лист по справі №347/133/19 від 23.06.2020 до виконання та відкрити виконавче провадження, стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 1800 доларів США.

Ухвалою Косівського районного суду від 29 жовтня 2020 року визнано незаконними дії державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. прийняти до виконання виконавчий лист від 23.06.2020 та ухвалу про визнання мирової угоди від 18.12.2019 по справі №347/133/19 та відкрити виконавче провадження в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1800 доларів США.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду і вважаючи її незаконною, старший державний виконавець Косівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ганущак Р.І. подала апеляційну скаргу. Вона вказала, що 17.07.2020 ОСОБА_1 подав заяву про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу Косівського районного суду № 347/133/19 від 23.06.2020. Старшим державним виконавцем 20.07.2020 прийнято рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки резолютивна частина судового рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення. 16.10.2020 ОСОБА_1 повторно подав заяву до ДВС, а 19.10.2020 старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Апелянт зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документа, які передбачені ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме пункту 5, де зазначено, що резолютивна частина рішення повинна передбачати заходи примусового виконання рішень. На думку апелянта, оскаржена ухвала є безпідставною, оскільки державний виконавець при поверненні виконавчого документу стягувачу керувався нормами ЗУ «Про виконавче провадження». Просить оскаржену ухвалу скасувати.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Старший державний виконавець Косівського РВ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала до апеляційного суду заяву, в якій зазначила, що апеляційну скаргу вона підтримує в повному обсязі, і просить розглядати справу без її участі.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився з невідомих причин, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку.

. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Косівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала суду про визнання мирової угоди від 18.12.2019 є чіткою і зрозумілою, вона містить заходи примусового виконання ухвали суду, а тому вимоги скарги ОСОБА_1 щодо визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання його прийняти виконавчий документ до виконання є обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні. Апеляційний суд не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 18.12.2019 затверджено мирову угоду у справі №347/133/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за умовами якої:

- Автомобіль марки «ZX AUTO LANDMARK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску залишається у особистій приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- З метою забезпечення рівності часток сторін при поділі спільного майна подружжя ОСОБА_2 в якості компенсації в порядку визнання за нею права власності на транспортний засіб марки «ZX AUTO LANDMARK» зобов`язується сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що станом на дату складання мирової угоди, згідно офіційного курсу НБУ становить 58 673 грн.

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погоджуються, що грошова компенсація у сумі 700 доларів .США сплачується ОСОБА_2 у день укладення мирової угоди, а решту грошових коштів у сумі 1800 доларів США ОСОБА_2 сплачує в термін до 6 (шести) місяців від дати набрання ухвалою суду законної сили.

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від інших позовних вимог, не мають і не матимуть майнових та фінансових претензій одні до одного з приводу позовних вимог, що стали підставою для відкриття провадження у даній справі та визнають, що майно не обумовлене мировою угодою, є неспірним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя названою ухвалою закрито (а.с.6-7).

23 червня 2020 року Косівським районним судом у виконання умов мирової угоди видано виконавчий лист, який скаржником 16.10.2020 звернуто до виконання у Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.5).

19 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Косівського РВ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. вирішено повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки ухвала про затвердження мирової угоди не передбачає застосування заходів примусового виконання (а.с.4).

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (стаття 208 ЦПК України).

Виконання ухвали про затвердження мирової угоди у примусовому порядку здійснюється відповідно до положень закону про виконання судових рішень. При цьому від стягувача не потребується звернення до суду для отримання виконавчого документа, оскільки таким є ухвала про затвердження мирової угоди. З цього випливає, що виконавчий документ на основі згаданої ухвали про затвердження мирової угоди видано помилково.

Оскільки ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, то вона має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, вона повинна містити наступні положення:1) назву і дату видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я, та за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування, дата народження боржника-фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб- за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що ухвала Косівського районного суду від 18 грудня 2019 року, якою затверджено мирову угоду, не відповідає вимогам, передбаченим законом для виконавчого документа. Зокрема, в ухвалі відсутні прізвище, ім`я, та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх адреса місця проживання чи перебування, дата народження боржника-фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Колегія суддів зауважує, що ухвала, яка не містить визначених законом реквізитів виконавчого документа, не може бути прийнята до примусового виконання. Також не може бути видано судом виконавчий лист для примусового виконання мирової угоди, затвердженої такою ухвалою.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернуто увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Таким чином, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа.

Відповідно до п.7 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Враховуючи вказане, державним виконавцем з дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» правомірно повернуто виконавчий документ без прийняття його до виконання. При розгляді справи судом першої інстанції вищенаведені обставини, які є визначальними для вирішення спору, були залишені без уваги.

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому вона не може бути залишена в силі.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого суд ухвалює рішення. Це узгоджується з положеннями, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа № 372/743/16-ц), від 05 вересня 2018 року (справа №755/15422/17) та в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити. Ухвалу Косівського районного суду від 29 жовтня 2020 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.