Номер провадження 22-ц/804/139/21
Номер провадження 22-ц/804/139/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року (ухвалену під головуванням судді Погрібної Н.М. у м. Бахмут Донецької області, повний текст складено 28 вересня 2020 року) у цивільній справі №219/13009/17 за позовом заступника військового прокурора сил антитерористичної операції в інтересах держави в особі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - страхове товариство «Домінанта», про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року заступник військового прокурора сил антитерористичної операції звернувся до суду в інтересах держави в особі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) із зазначеним вище позовом та просив відшкодувати майнову шкоду у розмірі 222 137,08 грн., завдану майну позивачів в результаті ДТП.

В обґрунтування посилався на те, що Адміністрація Держприкордонслужби як орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави до цього часу не вживала, незважаючи на спричинену відповідачем ОСОБА_1 майнову шкоду, заходів щодо її відшкодування у встановленому законодавством порядку не здійснювала, відповідний позов до суду не подавала. Про наявність підстав для захисту порушених інтересів держави та здійснення їх захисту у суді прокурором повідомлено позивачів листами від 07.09.2017 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 28 вересня 2020 року позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі виконувач обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вважає, що прокурор при зверненні із зазначеним позовом дотримався положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та заздалегідь повідомив письмово Адміністрацію Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_3 про подачу позову в їх інтересах, а також встановив відсутність із боку позивачів відповідних дій, направлених на відшкодування матеріальної шкоди, завданої їм в результаті ДТП. Прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захист своїх інтересів або надавати оцінку бездіяльності цих органів та встановлювати її протиправність.

Судом першої інстанції під час відкриття провадження у справі відповідно до положень ЦПК України вирішується питання зокрема щодо обґрунтованості захисту прокурором інтересів держави у справі. Тому суд вже на цій стадії здійснює оцінку обґрунтувань та доказів наданих прокурором та не може відкрити провадження за відсутності підстав для представництва інтересів держави.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явилися представник Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил -Рудяк А.М., представники Краматорського прикордонного загону за дорученням- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 - адвокат Деменкова Є.С.. Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника про час та місце розгляду справи(а.с.104 т.3).

Конверти із судовими повістками-повідомленнями, направлені на адреси третьої особи СТ «Домінанта» повернулись до суду апеляційної інстанції із відміткою АТ «Укрпошта» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» .

Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В частині 1 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи те, що судові повістки-повідомлення були направлені третій особі на адресу зазначену в матеріалах справи та адресу місця знаходження, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а страхова компанія не повідомляла про зміну свого місці знаходження, то вона відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов заступника військового прокурора сил антитерористичної операції в інтересах держави без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення в інтересах позивачів: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, прокурором не було доведено факт неналежного здійснення суб`єктом владних повноважень захисту інтересів держави. Крім того, заявою № 14/5195 від 15.08.17 року матеріалами службової перевірки виниклої ДТП Краматорського прикордонного загону лише підтверджується факт вжиття компетентним органом необхідних заходів про відновлення порушених прав позивачів. Проте доказів необхідності звернення до суду з цим позовом саме прокуратурою остання не надала.

Разом з тим такий висновок зроблено передчасно.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики ЄСПЛ, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави у суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Як вбачається з матеріалів справи 07.09.2017 року прокурором направлено повідомлення на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність підстав для захисту порушених інтересів держави та здійснення їх захисту у суді прокурором (а.с.94т.1).

20.11.2017 року заступник військового прокурора сил антитерористичної операції звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди,спричиненої в результаті ДТП в розмірі 222 137,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог та свого представництва інтересів держави прокурор послався на те, що майно ,закріплене за органами Державної прикордонної служби України,її установами та організаціями є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. 23 лютого 2017 року сталося ДТП,в результаті якого було пошкоджено автомобіль Ford Tranzit номерний знак НОМЕР_2 , який забезпечував службову діяльність Краматорського прикордонного загону, чим спричинено шкоду державі. ДТП сталося з вини ОСОБА_1 .. Адміністрація Державної прикордонної служби України як орган,уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах,заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави до цього часу не вживає, заходів щодо її відшкодування у встановленому законодавством порядку не здійснює, з відповідним позовом до суду не звертався, що є підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

15.08.2017 року т.в.о. начальника Краматорського прикордонного загону направив заяву військовому прокуророві з проханням представляти інтереси держави,в особі військової частини НОМЕР_1 в суді при вирішенні питання щодо відшкодування нанесених державі збитків в результаті пошкодження автомобіля в ДТП. (т.1 а.с.6, т.2 а.с.167).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 18.01.2018 року було призначено підготовче судове засідання за позовом прокурора. В послідуючому судом за клопотанням сторін було призначено експертизи та неодноразово підготовче засідання відкладалося.

Стаття 257 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви, провадження за якою відкрите, без розгляду через виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрите за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції послався на п.2ч.1ст.257 ЦПК України, зокрема, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою,яка немає повноважень на ведення справи.

Суд першої інстанції встановив, що прокурор зазначив у позовній заяві підставу для здійснення ним представництва інтересів держави , а саме -нездійснення органами Державної прикордонної служби України впродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Тобто, прокурор виконав вимогу частини сьомої статті 175 ЦПК України. Звертаючись до суду з позовом з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, керівник військової прокуратури обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому полягає порушення таких інтересів, та орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Проте суд вважав означену підставу помилковою та вказав, що прокурор не надав докази на підтвердження підстави представництва (нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави органом, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах).

Відкриваючи 01.12.2017 року провадження в цій справі, суд першої інстанції встановив, що позов подано і оформлено прокурором у порядку, визначеному ЦПК України. Жодних недоліків позовної заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишив.

В подальшому при розгляді справи місцевий суд залишив позов без розгляду, на що має право відповідно до положень ст.257 ЦПК України у разі наявності відповідних підстав після відкриття провадження у справі.

Однак суд першої інстанції не врахував правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 року, в якій зазначено,що прокуророві достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Судом встановлено, що до звернення 20 листопада 2017 року з позовною заявою до суду листом від 07 вересня 2017 року прокурор звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_2 про порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Таким чином, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави- а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

На звернення прокурор не отримав відповіді, натомість керівництво прикордонного загону 15.08.2017 року звернулося до прокуратури із заявою, в якій просило прокуратуру представляти інтереси держави в особі військової частини НОМЕР_1 в суді при вирішенні питання щодо відшкодування нанесених державі збитків(т.1 а.с.6).

Крім того, з моменту спричинення майнової шкоди державі 23.02.2017 року та з моменту повідомлення прокурором 07 вересня 2017 року Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_2 про порушення інтересів держави та необхідність їх захисту до звернення прокурора 20 листопада 2017 року до суду з позовом минув розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що порядок, передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» перед поданням до суду позову про стягнення майнової шкоди завданої ОСОБА_1 державі у результаті ДТП було дотримано.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор дотримав вимоги частини четвертої статті 56 ЦПК України та в позовній заяві навів обґрунтування того, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив Адміністрацію Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_3 як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Закон України «Про прокуратуру» та положення ЦПК України не містять жодної норми, яка б зобов`язувала прокурора надавати докази неналежного здійснення органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, своїх повноважень щодо захисту інтересів держави та доказів неможливості такого звернення самостійно. Прокурор повинен обґрунтувати лише наявність підстав для представництва. Тому висновок суду першої інстанції про те, що позовну заяву в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 подано прокурором, який не має повноважень на ведення справи, є помилковим.

Таким чином висновок суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 не може вважатися законним та обґрунтованим.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Смірнова проти України», від 08 листопада 2005 року, заява № 36655/02). При цьому роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Крім того у статті 2 ЦПК України закріплені основні принципи (засади) цивільного судочинства, одним з яких зокрема є розумність строків розгляду справи судом.

Встановлено,що 01 грудня 2017 року Артемівський міськрайонний суд постановив ухвалу, якою відкрив провадження у справі. Мотивував ухвалу тим, що подана прокурором позовна заява відповідає вимогам статей 155, 157 ЦПК України. Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.(а.с.87 т.1)

Апеляційний суд звертає увагу, що з цієї дати і до часу винесення оскарженої ухвали суд першої інстанції призначив 19 засідань : 11 грудня 2017 року (т.1, а. с.99), 18 січня 2018 року (т.1, а. с. 100), 22 лютого 2018 року (т.1, а. с. 133), 05 березня 2018 року (т. 1, а. с. 181), 16 березня 2018 року (т.1, а. с. 216), 27 березня 2018 року (т.1, а. с. 237), 10 квітня 2018 року ( призначено товарознавчу експертизу, витрати за проведення експертизи в сумі 18590 грн. покладено на Краматорський прикордонний загін -т. 1, а. с. 3; т.2 а.с.68), 01 квітня 2019 року ( т.2, а. с. 135), 16 травня 2019 року ( т.2, а. с. 158), 03 липня 2019 року (розгляд не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті - т.2, а. с. 177), 18 вересня 2019 року (розгляд не відбувся у зв`язку із занятістю головуючого в іншому процесі - т. 2, а. с. 189), 22 листопада 2019 року (розгляд не відбувся у зв`язку із занятістю головуючого в іншому процесі -т.2, а. с. 192), 15 січня 2020 року (розгляд не відбувся через перебування судді в іншому процесі - т.2, а. с. 193), 06 лютого 2020 року ( т.2, а. с. 203), 17 березня 2020 року (т.2, а. с. 211), 18 травня 2020 року (т. 2, а. с. 223, 07 липня 2020 року(т.2а.с.232), 11 вересня 2020 року(т.2а.с.244), 28 вересня 2020 року(залишено позов без розгляду-т.3 а.с.9).

Допустивши згідно з абзацом другим частини четвертої статті 23 Закону представництво прокурором інтересів держави, майже через три роки після відкриття провадження у справі 01 грудня 2017 року - Артемівський міськрайонний суд 28 вересня 2020 року постановив ухвалу, якою позовну заяву залишив без розгляду, вказавши, що якщо порушення правил статей 155, 157 виявлені під час розгляду справи, їх треба усунути в ході судового розгляду або настануть наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Підставою для залишення позовної заяви без розгляду суд вважав те, що прокурор не дочекавшись відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у розумний строк,звернувся до суду із зазначеним позовом. Також прокурор не надав доказів, які би свідчили про неналежне виконання з боку Адміністрації Державної прикордонної служби України та Краматорського прикордонного загону захисту інтересів держави та необхідності звернення до суду з цим позовом саме прокуратурою.

Посилаючись на недоведеність необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, суд першої інстанції не звернув належної правової уваги на звернення керівництва прикордонного загону 15.08.2017 року до прокуратури із заявою, в якій воно просило прокуратуру представляти інтереси держави в особі військової частини НОМЕР_1 в суді при вирішенні питання щодо відшкодування нанесених державі збитків.

Тобто, зазначене свідчить про дотримання прокурором вимог обов`язку попередньо, до звернення до суду, повідомити відповідний суб`єкт про необхідність вжиття заходів щодо захисту інтересів держави.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 жодних заходів, спрямованих на відшкодування державі матеріальної шкоди не вживалось, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 та звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із положеннями ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи та порушено норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, питання відшкодування судових витрат за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню судом по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил задовольнити.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду від 28 вересня 2020 року скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року.

Судді: