Дата документу 02.11.2021 Справа № 334/1449/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/1449/17 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
№ 22-ц/807/3094/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року по справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бахшиєва Владислава Олеговича, боржник ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року подання державного виконавця Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бахшиєва В.О. про визначення частки майна боржника у спільній власності - задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2018 року державний виконавець Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Запорізькій області, який згідно постанови КМУ від 11.02.2016 року №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» зі змінами та доповненнями, був реформований у Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити та встановити частку майна боржника ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 , якими останній володіє з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що в провадженні відділу знаходиться виконавче провадження № 54847476 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 85089,64 грн. Боржником рішення суду не виконується, борг не сплачується.

Відповідно до проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що боржнику ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що частка майна боржника в спільній сумісній власності не визначена, і це унеможливлює виконання судового рішення, державний виконавець просив визначити частку майна, належну ОСОБА_2 в спірній квартирі.

Суд першої інстанції розглянув справу відсутності боржника та інших осіб.

В справі відсутні будь-які докази на підтвердження повідомлення боржника про час та місце розгляду справи.

До того ж раніше призначене судове засідання не відбулося не з вини учасників справи.

Жодних відомостей про те, що після перенесення розгляду учасники повідомлялися про час та місце розгляду справи немає.

При цьому суд першої інстанції безпідставно зазначив про обізнаність боржника щодо часу та місця розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Положеннями ЦПК передбачено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

В справі немає відомостей про те, що учасники викликали викликалися до суду на дату, якою постановлено ухвалу.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції, порушенням права на справедливий суд.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі "Лазаренко та інші проти України" і від 03 жовтня 2017 року у справі "Віктор Назаренко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації.

Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією.

Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко