Ухвала

11 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 539/4118/19
провадження № 61-10777св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, Міністерство оборони України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року у складі судді Іващенка Ю. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Карпушина Г. Л., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву обґрунтовував тим, що в період з 08 червня 1986 року до 27 липня 1986 року в складі в/ч № 61511 він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і працював в 30-ти кілометровій зоні відчуження. Даний факт підтверджується записами в належному йому військовому квитку, відповідними довідками, зокрема: довідкою військового комісаріату від 29 травня 2018 року № 383, довідкою військової частини від 29 жовтня 1992 року №288.
З метою отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії він звернувся до Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради де його зобов`язали надати архівну довідку з Міністерства оборони України, що підтверджувала б факт його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Проте, у довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11 серпня 2008 року № 38791 його прізвище зазначено, як « ОСОБА_2 » (російською мовою), тоді як він є ОСОБА_1 , крім того, не повністю зазначені його ім`я та по-батькові.
Зазначену довідку він подав до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, проте йому відмовлено у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
На підставі викладеного, просив суд встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 11 серпня 2008 року № 389791, оскільки будь-яким іншим способом встановити даний факт не можливо.
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області рішенням від 17 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнив.
Встановив факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 11 серпня 2008 року № 38791.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу.
Полтавський апеляційний суд постановою від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишив без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року залишив без змін.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду, Міністерство оборони України, посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі або про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Верховний Суд ухвалою від 18 вересня 2020 року відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.
Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 1 пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Частиною першою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу буде призначено колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, призначити до судового розгляду.
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська