ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2189/21 Справа № 711/7306/21
Придніпровський районний суд м. Черкаси
УХВАЛА

15 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М., розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зазначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 13 грудня 2021 року на 9:40 год.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи зазначену ухвалу суду такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, посилаючись на те, що позивач в позовній заяві невірно вказав паспортні дані відповідача та місце його проживання.

Колегія суддів, розглянувши вказану апеляційну скаргу, приходить до висновку, що передбачені законом підстави для відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відсутні по наступних підставах.

Частина 1 стаття 353 ЦПК України, містить виключний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Слід зазначити, що перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у ст. 353 ЦПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до пункту 7 частини 1 цієї статті окремо від рішення суду в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі. Оскарження ухвали про відкриття провадження у справі зазначеною нормою не передбачено.

Отже, зазначена ухвала суду першої інстанції не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Аналіз статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовим якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11листопада 2021 року підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись ст.ст. 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у прийнятті до розгляду та повернути скаржнику апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з моменту винесення.

Судді :