Провадження № 2/127/2948/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Обертун Н.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Вінницької міської ради за участю третіх осіб : Першої вінницької державної нотаріальної контори, Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора, Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву», Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.02.2004 року між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та молодою сім`єю в особі ОСОБА_4 було укладено Типову кредитну угоду № 03/04 (зі змінами та доповненнями), за умовами якої позичальнику було надано прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 81 936,00 грн. для будівництва житла за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 30 років. На момент укладення Типової кредитної угоди до складу сім`ї входили : ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 та їх дочка ОСОБА_2 , однак у 2005 році шлюб між подружжям було розірвано.

Позивач зазначає про те, що з січня 2006 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а в лютому 2007 року їх шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.

Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за договором іпотекодавець ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , а тому державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями є позивач - частка 1/5, її дочка ОСОБА_3 - частка 1/5 та ОСОБА_2 - частка - 3/5.

Вважає, що вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом є недійсними, оскільки з моменту укладення шлюбу вона виконувала умови Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року та умови договору іпотеки від 20.03.2007 року, а також вважає спірну квартиру спільною сумісною подружжя, а тому звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнених позовних вимог (заява від 16.10.2020 р.) просила:

-визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв. м;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.06.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1445 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 3/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за №2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/5 частки спадкової квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

01.12.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив про те, що за спільною згодою позивача та відповідача ОСОБА_2 було прийнято рішення про оформлення переведення прав та обов`язків боржника за Типовою кредитною угодою № 03/04 від 26.02.2004 року на ОСОБА_1 . Зазначив, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видано ОСОБА_4 20.06.2006 року.

У відзиві на позовну заяву також зазначено, що у період з 2007 року по день смерті ОСОБА_4 отримував чисельні кредити для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, відповідно до умов Типової кредитної угоди №03/04. Крім цього, кошти на погашення заборгованості, в тому числі і перед іншими фінансовими установами, надавались і ОСОБА_2 .

Позивач подала відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначила про те, що сімейні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були припинені ще в 2003 році, набагато раніше, чим зазначено у свідоцтві про розірвання шлюбу від 01.08.2006 року, та як зазначає відповідач ОСОБА_2 . Дані обставини знайшли своє підтвердження в рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2005 року, в справі N2-2632/05. При цьому обставини встановлені рішенням суду, а саме: про припинення сімейного життя в 2003 році, що збереження сім`ї не можливе, що поновлення стосунків не бажають, про відсутність спору про поділ майна ОСОБА_5 не оскаржувались в апеляційному порядку. ОСОБА_5 , даючи згоду своєму колишньому чоловікові ОСОБА_4 на передачу квартири в іпотеку, фактично відмовилась від прав і обов`язків за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 р., що підтверджується її заявою від 16.03.2007 р. Фактично відбулась заміна членів сім`ї позичальника ОСОБА_4 за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року, на членів нової його сім`ї, що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 23.02.2007 року, заявою ОСОБА_1 від 06.03.2007 р. як дружини про згоду на передачу квартири в іпотеку, договором іпотеки від 20.03.2007 р., свідоцтвом про народження дочки ОСОБА_3 від 13.07.2007 р., додатковою угодою №3 від 23.02.2011 р. до Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року, відповідно до якої позичальнику ОСОБА_4 в зв`язку з народженням дочки ОСОБА_3 було надано пільгу, щодо погашення за рахунок бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за користування кредитом, що склало 15 379 гривень, Додатковим договором №4 від 31.08.2018 року до Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 р., де молода сім`я в особі ОСОБА_4 замінена на неповна сім`я в особі ОСОБА_1 , додатковим договором N25 від 18.10.2018 р. до Типової кредитної угоди N903/04 від 26.02.2004 р., де ОСОБА_1 погодилась за свій рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване житло - квартиру.

Представник третьої особи Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» подав пояснення, в якому зазначив про те, що 26.02.2004 року між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (правонаступником якого є Вінницьке регіональне управління Держмолодьжитла) та молодою сім`єю в особі ОСОБА_4 (Позичальник), було укладено Типову кредитну угоду № 03/04 (зі змінами і доповненнями).

Згідно з умовами Кредитної угоди ОСОБА_4 від імені Держави було надано прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 81 936, 00 гривень на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Термін повернення кредиту 30 років з дати укладення Типової кредитної угоди (період погашення кредиту з 01.08.2006 року до 01.08.2036 року).

Згідно з п. 6.1. Типової кредитної угоди № 03/04 збудоване житло передається Позичальнику у власність. Свідоцтво про право власності на збудоване житло та інші документи видаються Позичальнику після укладення ним договору про іпотеку збудованого житла.

На момент укладення Кредитної угоди склад сім`ї Позичальника : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_2 - дочка від першого шлюбу.

У 2006 році шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано.

23.02.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

20.03.2007 р. на виконання умов Кредитної угоди між ОСОБА_4 та Вінницьким регіональним управлінням Держмолодьжитла було укладено Договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала Іпотекодавцеві, на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 20.06.2006 року, згідно з рішенням зазначеного виконкому від 08.06.2006 року за № 1275, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 01.08.2006 року та записано в реєстрову книгу № 686, за реєстровим № 1894.

У зв`язку зі зміною у складі сім`ї позичальника ОСОБА_4 , а саме народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 дочки ОСОБА_3 , згідно з поданою позичальником заявою від 17.02.2011 року до Кредитної угоди додатковою угодою № 3 від 23.02.2011 р. було внесено зміни та надано пільгу, якою за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитним договором, яка становила 15 379, 00 гривень.

На підставі заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, Вінницьким регіональним управлінням Держмолодьжитла 21.08.2018 року було прийнято рішення щодо внесення змін до Кредитної угоди щодо заміни позичальника ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , яке було погоджене Держмолодьжитлом 31.08.2018 року.

31.08.2018 р. додатковим догором до Кредитної угоди внесено зміни щодо заміни позичальника ОСОБА_4 (в зв`язку із смертю) на ОСОБА_1

01.10.2018 р. у зв`язку із повним достроковим виконанням боргових зобов`язань за даною Кредитною угодою ОСОБА_1 до Вінницького регіонального управління Держмолодьжитла подана заява про припинення її виконання та припинення договору застави з подальшим зняттям заборони з вищевказаного нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов визнали.

Представник відповідача Вінницької міської ради позов не визнала. Згідно з її поясненнями Вінницька міська рада є неналежним відповідачем у справі, тому що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 було видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради - окремою юридичною особою і позовних вимог до виконкому Вінницької міської ради позивач ОСОБА_1 не заявляє.

Представник третьої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» позов не визнав, посилаючись на пояснення, що містяться в матеріалах справи.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради подала заяву від 11.05.2021 р. про проведення судового засідання за її відсутності та при прийнятті рішення просить врахувати та захистити права та інтереси дитини.

В судовому засіданні свідки дали такі показання :

Свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що ОСОБА_1 - це її дочка, а ОСОБА_4 - її покійний зять. Дочка з ОСОБА_4 познайомились в кінці грудня 2005 року, а свідок побачила майбутнього зятя в січні 2006 р. Вони допомагали свідку продуктами та грошима. Перша дружина ОСОБА_4 відмовилась від іпотеки і свідок ходила разом з дочкою ОСОБА_1 до нотаріуса. Шлюб між ними було укладено 23.02.2007 р., але разом вони жили раніше. ОСОБА_4 казав свідку про те, що він придбав квартиру, але їй невідомо чи квартира куплена разом з першою дружиною чи з її дочкою ОСОБА_1 . Свідок часто була у квартирі, в ній мешкали зять ОСОБА_4 з ОСОБА_1 . Свідок декілька раз бачила у квартирі батька ОСОБА_4 . Свідку відомо те, що у ОСОБА_4 є дочка від першого шлюбу. Свідок давала гроші дочці ОСОБА_1 , які вона, на думку свідка, витрачала чи на квартиру, чи на купівлю будівельних матеріалів. Зять і дочка працювали в ТОВ «АВІС». Спочатку свідок не знала про те, що у ОСОБА_4 була заборгованість по кредитах у Приватбанку, ОТП Банку та банку «Надра». Квартира була під арештом. Адвокат займався зняттям заборони, щоб можливо було продати квартиру. Свідок з чоловіком давали гроші на потреби дочки і зятя, які купляли будівельні матеріали. Також вони як батьти ОСОБА_1 допомагали робити у квартирі ремонт. Після смерті ОСОБА_4 залишалась заборгованість з виплати за квартиру перед Фондом молодіжного будівництва.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що вона була першою дружиною ОСОБА_4 . Після померлого чоловіка батьки ОСОБА_4 вступили у спадщину, але згодом відмовились від своєї частки на користь онуки ОСОБА_2 . Коли свідок перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 в 2004 році вони вступили в молодіжний фонд будівництва. Батьки ОСОБА_4 зробили перший внесок за квартиру (біля 20 % її вартості), ці кошти вони отримали від продажу 3-кімнаттої квартири, а в подальшому також давали гроші на сплату внесків за квартиру. Після її розлучення в 2006р. з ОСОБА_4 , він став мешкати у батьків, а потім став винаймати квартиру з другою дружиною ОСОБА_1 . Дочка свідка - ОСОБА_2 приходила разом з батьком ОСОБА_4 у квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Ця квартира була без ремонту в чорновому варіанті. На момент смерті ОСОБА_4 він з дружиною ОСОБА_1 разом не проживали біля двох років. Після смерті ОСОБА_4 , його дочка ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини. На момент відкриття спадщини була заборгованість за комунальні платежі біля 14 тис. грн., свідок сплатила 2000 грн., також була заборгованість ОСОБА_4 перед банком «Надра», Приватбанком та ОТП Банком. За наявнсоті заборгованості перед банками і арештом на квартиру, нотаріус не могла видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 . Свідок спілкувалась з ОСОБА_1 з приводу сплати заборгованості по кредитах. Кредитні зобов`язання і заборгованість перед Фондом молодіжного будівництва було сплачено в дольових частках : 3/5 - сплачувала ОСОБА_2 , 2/5 - сплачувала ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 . Спочатку ОСОБА_1 в 2014-2015 роках не погоджувалась з розміром своєї частки в спадщині (1/5), про такий розмір частки вона знала ще у 2014 році. Залишок по кредиту перед Фондом молодіжного будівництва пропорційно до часток (2/5 (чатка позивача і її дочки ОСОБА_3 ) і 3/5) було сплачено у вересні 2018 р. за кошти свідка ОСОБА_14 та позивача ОСОБА_1 . Дочка свідка - ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 подавали заяви після смерті ОСОБА_4 до Фонду на переоформлення на них типової кредитної угоди, але у Фонді пояснили, що така угода переоформлюється лише на одну особу. Тоді ж ОСОБА_2 не заперечувала щодо переукладення типової кредитної угоди на ОСОБА_1 . Додатково на запитання учасників справи свідок ОСОБА_14 суду показала про те, що шлюб з ОСОБА_4 було розірвано в 2006 р. і на момент видачі чоловіку ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на квартиру вони з ним разом не мешкали. У квартирі по АДРЕСА_1 , свідок не була до смерті ОСОБА_4 . Спочатку позивач ОСОБА_1 не погоджувалась з розміром своєї частки у спадковому майні (1/5), але потім не заперечувала, і відповідно сплачувала 2/5 частки заборгованості перед банками і Фондом молодіжного будівництва. Суперечки щодо часток у спадщині між спадкоємцями почались одразу після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в липні 2014 року.

Свідок ОСОБА_17 дав показання про те, що ОСОБА_4 - це його покійний син, а ОСОБА_1 - колишня невістка. ОСОБА_4 розлучився з першою дружиною ОСОБА_14 і одружився з ОСОБА_1 . Перший внесок за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , свідок ОСОБА_17 робив за свої особисті гроші. Вони разом з сином ОСОБА_4 були в Державному ощадному банку, де свідок у касі платив гроші. Квартира була без ремонту. Свідок ОСОБА_17 сам наймав працівників для ремонту у квартирі, давав гроші на штукатурку, на шпалери, на газовий котел (8 тис. грн.), на сантехніку. Свідок постійно бував у квартирі, тому що контролював проведення ремонту. Щодо джерела наданих сину ОСОБА_4 коштів, свідок роз`яснив те, що він з дружиною, крім отриманої пенсії, ще й працювали, продали трикімнатну квартиру на Вишеньці, купили по однокімнантній квартирі собі та дочці ОСОБА_19 . Мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 гроші на ремонт квартири не давала зовсім. ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка ОСОБА_4 у квартирі не мешкала 2 роки до його смерті, тому що вони розлучились. Син ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, а ОСОБА_1 не вживала заходів для його лікування. Свідок із дружиною подавали заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , але згодом подали заяви про відмову від спадщини на користь онуки від першого шлюбу ОСОБА_4 ОСОБА_2 . Свідку відомо про кредити, які залишились після смерті ОСОБА_4 . За одним з них свідок давав кошти на його сплату. Колишня невістка ОСОБА_1 з батьками ОСОБА_4 як за два роки до його смерті, так і нині не спілкується. Свідку відомо про те, що квартира по АДРЕСА_1 , оформлена на сина ОСОБА_4 та його першу дружину ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_19 дала суду показання про те, що покійний ОСОБА_4 - її брат, а позивач ОСОБА_1 - бувша невістка. В той час, коли брат ОСОБА_4 мешкав разом з першою дружиною ОСОБА_14 , батьки запропонували оформити молодіжний кредит. Кошти на перший внесок за квартиру робили їх ( ОСОБА_4 і свідка) батьки. Ремонт у квартирі робили батьки теж за свої кошти, також вони платили щорічні внески за квартиру до Фонду моложіжного будівництва. У ОСОБА_4 грошей на придбання квартири не було, тоді він закінчив училище. Батько ОСОБА_17 у себе на роботі найняв жінок, які робили ремонт у квартирі, він же з ними розраховувався. Свідку невідомо, чи мати позивача - ОСОБА_11 приймала участь у ремонті квартири, чи давала на ремонт кошти. Брат ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, але дружина ОСОБА_1 не займалась його лікуванням, інколи він з дружиною разом розпивали спиртні напої. Останні два роки до його смерті ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у квартирі не проживала. Зі свідком та батьками ОСОБА_4 з того ж часу не спілкується. Про смерть брата свідок дізналась від поліції. Свідок ОСОБА_21 давала гроші на поховання брата і на виготовлення пам`ятника. Свідку відомо про несплачені грошові зобов`язання ОСОБА_4 перед банками і Фондом молодіжного будівництва. Половину коштів на погашення заборгованості дали батьки ОСОБА_4 , а іншу частину сплачували спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На запитання учасників справи свідок додатково дала показання про те, що трикімнатну квартиру на АДРЕСА_3 батьки продали в той час, коли ОСОБА_4 у шлюбі мешкав з дружиною ОСОБА_14 . Під час цього шлюбу вони і подали документи на оформлення молодіжного кредиту.

Свідок ОСОБА_22 дала показання про те, що вона є бабою ОСОБА_2 . Свідок збирала всю інформацію після того як вони звернулись до нотаріуса за оформленням спадщини. Свідок домовилась з позивачем ОСОБА_1 про порядок сплати заборгованості перед Приватбанком . Свідок сплатила 8400 грн. (за частку онуки 3/5), ОСОБА_1 сплатила 5200 грн. (за свою і дочки ОСОБА_3 частку 2/5). Дочка свідка ОСОБА_14 на той час перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , проживали разом з ним і звернулась до Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву для придбання квартири. Перший внесок (30%) за квартиру зробили батьки ОСОБА_4 . Свідку невідомо про дату укладення шлюбу ОСОБА_4 з другою дружиною ОСОБА_1 та про те, що нібито після його смерті кошти на користь Фонду сплачували ОСОБА_1 та її мати. Після смерті ОСОБА_4 залишалась заборгованість з комунальних платежів, яку разом відповідно до часток (3/5 і 2/5) сплачували родичі зі сторони спадкоємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Про частки в спадщині позивача та її дочки ОСОБА_3 (разом 2/5) та частку спадкоємця ОСОБА_2 позивача в 2014 році повідомила нотаріус. Свідоцтва про право на спадщину були видані пізніше після погашення заборгованості перед банками і з комунальних платежів.

Свідок ОСОБА_24 дав показання про те, що позивач - це його сестра, яка з 2005 р. чи з 2006 р. проживала у громадянському шлюбі з ОСОБА_4 , а потім вони одружилися. У них була квартира, в якій спільно робили ремонт, купляли меблі. В 2018 р. свідок разом із матір`ю звертались до адвоката для того, щоб зняти арешт з квартири. Кошти для зняття арешту з квартири давала і мати ОСОБА_2 - ОСОБА_14 . Свідок спілкувався з ОСОБА_4 , він зловживав спиртними напоями, у них з ОСОБА_1 були часті сварки. На запитання учасників справи свідок дав показання про те, що позивач проживала з ОСОБА_4 нібито з 2007 р., свідок привозив продукти у квартиру, але не пам`ятає чи в 2007 р., чи в 2008 р. Коли свідок був у квартирі, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 своїми силами спільно робили ремонт. Ремонт робився за кошти батька свідка - ОСОБА_25 та кошти батьків ОСОБА_4 . Про розмір коштів для ремонту свідок не знає. Про кредитні зобов`язання ОСОБА_4 свідку невідомо. Свідок знає про те, що позивач та перша дружина ОСОБА_4 ОСОБА_14 спільно сплачували кошти на користь Фонду молодіжного будівіництва. Сестра ОСОБА_1 заробляла гроші за місцем роботи, про інші джерела доходів йому невідомо.

Свідок ОСОБА_25 дав показання про те, що ОСОБА_1 - його дочка. В 2005 р. дочка ОСОБА_1 стала зустрічатись з ОСОБА_4 , а в 2006 р. між ними виникли сімейні стосунки. З того ж року вони стали мешкати окремо, разом працювали в ТОВ «АВІС». Батьки погодились, щоб діти мешкали у квартирі ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Свідок з дружиною допомагали дітям у ремонті квартири, купляли штатлівку, газовий котел і сантехніку. Свідок давав гроші для сплати внесків за квартиру своїй дружині ОСОБА_11 , а вона платила їх на користь Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. Свідок бував у квартирі. Спочатку відносини між дочкою і зятем були нормальні, але потім через два роки після народження дочки ОСОБА_3 погіршились. Свідку невідомо, чи давав батько ОСОБА_4 гроші на перший внесок та ремонт квартири. Останні роки до смерті ОСОБА_4 дочка ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 у квартирі не проживали, тому що зять дуже пив, бив дружину, виганяв з дому. Певний час ОСОБА_1 мешкала у батьківській квартирі по АДРЕСА_4 , потім винаймала квартиру. Про розмір своєї заробітної плати в ТОВ «БМУ-3» в 2007-2010 р.р. свідок не пам`ятає, але на той час була висока. Кошти на погашення молодіжного кредиту свідок передавав своїй дружині і не був присутній при їх врученні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_29 дав показання суду про те, що покійний ОСОБА_4 був його сусідом в під`їзді в будинку АДРЕСА_1 . За два роки до смерті ОСОБА_4 в 2014 р. вони разом з ОСОБА_1 не проживали, у квартиру вона не приходила, їжу не приносила. ОСОБА_4 мешкав сам, у квартирі робилось «пекло», були постійні п`яні компанії, бійки, неодноразово викликали поліцію. Свідок мешкає у цьому ж під`їзді на 10 поверсі, ОСОБА_4 мешкав на 9 поверсі. Свідок через день, а іноді щодня бував у квартирі ОСОБА_4 протягом двох років до його смерті. Батьки ОСОБА_4 та наймані жінки робили ремонт у його квартирі : пошпатлювали стіни, поклеїли шпалери, недорога сантехніка і столярні вироби. Свідок часто спілкувався з батьками ОСОБА_4 і його сестрою ОСОБА_30 . Свідок ОСОБА_29 стверджує про те, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_25 ремонт у квартирі не робив. Зі слів батька ОСОБА_4 , свідку відомо те, що перший внесок за квартиру на користь Держмолодьжитло робив його батько ОСОБА_17 . ОСОБА_4 з ОСОБА_1 з початку 2007 р. стали мешкати у цій квартирі, дочка ОСОБА_3 народилась у цій квартирі. Спочатку сімейні відносини були добрими, але потім вони дуже сварились.

Свідок ОСОБА_33 дала показання про те, що вона є сусідкою ОСОБА_4 і ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 - її кума. З позивачем свідок познайомилась у червні 2006 року на перших зборах мешканців новозбудованого будинку. У будинок сім`ї свідка і ОСОБА_1 вселились одні з перших. ОСОБА_1 мешкала на 9 поверсі, свідок - на 8 поверсі з 03.12.2006 р. Сусід з 10 поверху вселився значно пізніше. Коли у квариру заселились ОСОБА_4 з ОСОБА_1 , свідок не знала те, що вони не були в зареєстрованому шлюбі. Ремонту у квартирах не було. Спочатку в під`їзд вселилось три сім`ї. Сім`ї свідка і ОСОБА_1 робили ремонт власними силами. Косметичний ремонт у квартирі допомагали робити мати та вітчим ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 . Свідок жодного разу не бачила у квартирі дочку ОСОБА_4 від першого шлюбу та колишню дружину ОСОБА_14 . ОСОБА_1 не змогла мешкати у квартирі з ОСОБА_4 , тому що він зловживав спиртними напоями та змушена була виїхати з дочкою до своєї матері.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.08.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Шлюб між ними розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2005 р. в справі №2-2632/05.

26.02.2004 р. між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та молодою сім`єю в особі ОСОБА_4 було укладено Типову кредитну угоду №03/04, відповідно до умов якої Фонд від імені Держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 81 936,00 грн. терміном повернення 30 років, для будівництва (реконструкції) житла загальною площею 48,86 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6.1. Типової кредитної угоди збудоване житло передається позичальнику у власність. Свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) житло та інші документи видаються позичальнику після укладення ним договору про іпотеку збудованого (реконструйованого) житла.

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2006 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації», про що зроблено запис 01.08.2006 року в реєстрову книгу № 686, реєстровий № 1894.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано за рішенням суду від 17.05.2005 р., тобто на час видачі свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_4 в шлюбі не перебував. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 23.02.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, 23.02.2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис №385.

Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року між ОСОБА_4 (іпотекодавцем) та Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (іпотекодержателем) 20.03.2007 року було укладено договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту.

Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , збудовану за рахунок коштів кредиту та належну іпотекодавцеві на праві власності.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_35 .

Додатковою угодою № 3 про внесення змін до кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року у зв`язку із народженням у сім`ї позичальника другої дитини ОСОБА_3 , внесено зміни до пункту 2.7. кредитного договору, відповідно до якого позичальнику погашається за рахунок бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за користування кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 17.07.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.06.2018 року та 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., спадкоємцями майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , є його дочка ОСОБА_2 в 3/5 частках, у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, дружина ОСОБА_1 в 1/5 частці та дочка ОСОБА_3 в 1/5 частці.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, яку мотивовано тим, що вона з моменту укладення шлюбу виконувала зобов`язання за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року та надала свою згоду ОСОБА_4 на передачу квартири в іпотеку Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву».

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства.

Обставини спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не доведені при розгляді справи. На переконання суду, не знайшло підтвердження при розгляді справи їх спільне проживання до реєстрації шлюбу, наявність спільного побуту, формування сімейного бюджету, виникнення взаємних прав та обов`язків членів сім`ї, тобто низки тих ознак, що притаманні поняттю «сім`я».

Спірна квартира набута у власність ОСОБА_4 в червні 2006 році, у період, коли він не перебував у шлюбі із позивачем ОСОБА_1 , відтак огляду на положення ст. 57 СК України квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона своєю заявою надала згоду ОСОБА_4 на передачу в іпотеку Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» спірної квартири, оскільки в розумінні статті 65 СК України така згода може надаватись у разі визнання майна таким, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, суд приймає до уваги той факт, що у червні 2007 року та у листопаді 2007 року померлим ОСОБА_4 було отримано кредити в ПАТ КБ «Надра» на суму 6 000,00 грн. та у ПАТ «ОТП Банк» на суму 11 500,00 грн. відповідно, при цьому кошти, отримані в банківських установах, використовувались ним для погашення заборгованості за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року, що підтверджується актом про виконання зобов`язання від 18.10.2018 року. З цього акту вбачається, що станом на 08.11.2011 року (в період за життя ОСОБА_4 ) заборгованості перед Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» не було.

З відповіді Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву», наданої на адвокатський запит адвоката Самсонюка В.В., видно, що кошти на погашення заборгованості сплачувалась саме померлим ОСОБА_4 до моменту його смерті, в тому числі з урахуванням пільг, передбачених п. 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29.05.2001 року №584, а також передбачених умовами самої кредитної угоди (п. 2.7.), тоді як з 2018 року платниками за вищезазначеним кредитним договором було зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 щодо виконання нею умов Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року з моменту укладення шлюбу, а також щодо значних грошових витрат відносно спірної квартири, оскільки нею не надано будь-яких доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України щодо сплати безпосередньо нею коштів за цією кредитною угодою, а також не надано належних та допустимих доказів, які були б підставою для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині/чоловікові в розумінні ст. 62 СК України.

Протягом періоду з 1 кварталу 2007 р. по 2 квартал 2008 р. позивач працювала в ТОВ «АВІС» і отримувала невелику заробітну плату. З народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 дочки ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Доказів про інші джерела її доходів, з яких вона спрямовувала б кошти на погашення щоквартальних платежів на користь Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» суду не подано. До того ж суд враховує необхідність витрачання коштів на щоденні потреби членів сім`ї ОСОБА_1 на одяг, взуття, продукти харчування, проїзд в транспорті, сплату комунальних платежів, на догляд за малолітньою дитиною.

Крім того, суд враховує, що в 2018 р. заборгованість за кредитними договорами погашалась обома спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зобов`язання станом на 18.10.2018 року виконані в повному обсязі, однак роз`яснює, що в даному випадку законом передбачений інший порядок захисту порушеного права.

Позивач не зверталась до суду з позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Позивачем не заявлено позовну вимогу про оспорювання свідоцтва про право власності на квартиру від 20.06.2006 р., виданого ОСОБА_4 , не визначено належного відповідача в справі - виконавчий комітет Вінницької міської ради, яким і видано свідоцтво про право власності на квартиру. У виниклих правовідносинах Вінницька міська рада є неналежним відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про, що померлий ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на житло, а саме на спірну квартиру, у 2006 році, тобто до реєстрації ним шлюбу із позивачем ОСОБА_1 , а тому з огляду на положення ст. 57 СК України квартира є його особистою приватною власністю. Позичальник ОСОБА_4 самостійно виконував зобов`язання за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 р., відтак вимога про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у спільній сумісній власності подружжя задоволенню не підлягає, адже позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності, а також нею не надано доказів, які б доводили придбання квартири за кошти сімейного бюджету.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, суд зазначає наступне.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 . Квартира є об`єктом особистої приватної власності померлого ОСОБА_4 , а його спадкоємцями за законом є його дочка ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , батько ОСОБА_17 та мати ОСОБА_36 .

Відповідно до спільної заяви від 29.06.2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори (т.3, а.с. 52) обоє спадкоємців просять видати свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру під номером АДРЕСА_1 і спадкоємець ОСОБА_1 зазначає про те, що зміст ст. 60 Сімейного кодексу України їй ( ОСОБА_1 ) нотаріусом роз`яснено. На отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, оскільки вищевказана квартира набута її чоловіком ОСОБА_4 до шлюбу. Шлюбний договір щодо правового режиму майна подружжя між нею та її чоловіком не укладався.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2014 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної частки спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись його батьки ОСОБА_17 та ОСОБА_36 на користь дочки померлого - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.06.2018 року та 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., спадкоємцями майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , є його дочка ОСОБА_2 в 3/5 частках, у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, дружина ОСОБА_1 в 1/5 частці та дочка ОСОБА_3 в 1/5 частці.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за кожним із спадкоємців у відповідній частці, зокрема за ОСОБА_2 зареєстровано 3/5 частки, за ОСОБА_1 - 1/5 частки та за ОСОБА_3 - 1/5 частки.

Розмір частки у спадщині ОСОБА_2 , у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, сторонами не оспорюється.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , у встановлений законом строк прийняли спадщину, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , належить залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 321, ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372, ст.1301 ЦК України, ч. 4 ст. 3, ч. ч. 1, 2 ст. 21, ч. 1 ст. 36, ст. ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15.11.2021 р.

Відомості про учасників справи :

Позивач: ОСОБА_1 : зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 : зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_3 : зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ;

Відповідач: 21050, Вінницька міська рада: адреса: м. Вінниця, вул. Соборна, 59; ;

Третя особа: Перша вінницька державна нотаріальна контора: адреса: 21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, кім. 014; ;

Третя особа: Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву»: адреса: 21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, кім. 723; ;

Третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради: адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Суддя