Головуючий у І інстанції Віговський С.І.
Провадження № 22-ц/824/1994/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 866 грн. 39 коп., яка складається із: 7 169 грн. 50 коп. - заборгованості за основною сумою боргу, 764 грн. 91 коп. - заборгованості за річними відсотками, 3 130 грн. 98 коп. - заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом), 5 801 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Заяву № від 04 листопада 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між даним товариством, як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником.

26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно умов договору відступлення прав вимоги від 26 червня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», - Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 16 866 грн. 39 коп.

На виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги на адресу відповідача простою кореспонденцією від імені ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, на письмове звернення позивача про погашення заборгованості не реагує, в зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на свою користь.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 04.11.2016 року, що складається з 7 169,50 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн. - заборгованості за річними відсотками, 5 801,00 грн. - заборгованості за пенею, а всього в сумі 10 493 грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1 307 грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що справу було розглянуто за його відсутності та без надання йому можливості надати особисті пояснення з приводу відсутності у нього заборгованості перед позивачем. Також зазначав, що його не було повідомлено про укладення договору відступлення прав вимоги, а договір кредиту суду позивачем під час розгляду справи наданий не був.

У відзиві на апеляційну скаргу, підписаному генеральним директором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Ревуновим Р.О. , позивач проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (16 866 грн. 39 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржено відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 11 602,00 грн. зі строком повернення - 24 місяці, зі сплатою щомісячних процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту, річних процентів - 12,00% від суми боргу за договором та 0,3% щоденної пені від загальної суми прострочення в разі порушення зобов`язання.

Відповідачем була заповнена заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які розміщені на веб-сайті кредитодавця www.kreditmarket.ua та заява № від 04.11.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 30.03.2015 року становлять між ним та Товариством договір про надання банківських послуг (а.с.6-9, 12-13).

Відповідно до п. 3 Заяви № від 04.11.2016 року за дорученням ОСОБА_1 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було перераховано кошти в розмірі 8 000,00 грн. на рахунок позичальника ОСОБА_1 .

Факт отримання 04.11.2016 року коштів у розмірі 8 000,00 грн. відповідач ОСОБА_1 не заперечував.

Також встановлено, що 26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20190626 (а.с.19-21), відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно умов договору відступлення прав вимоги від 26 червня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 16 866 грн. 39 коп., яка складається із: 7 169 грн. 50 коп. - заборгованості за основною сумою боргу, 764 грн. 91 коп. - заборгованості за річними відсотками, 3 130 грн. 98 коп. - заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом), 5 801 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею (а.с.22).

У матеріалах справи наявне повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 за вих. № 003413719 від 09.07.2019 року про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року станом на 26.06.2019 року у розмірі 16 866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.17).

Також у матеріалах справи наявне повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 за вих. № 003413719-1 від 09.07.2019 року про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року станом на 26.06.2019 року у розмірі 16 866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.18). В даному повідомленні позивач також вимагав у відповідача сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 866,39 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за щомісячними процентами та заборгованості за пенею, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи обставини справи та на підставі наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність факту існування між сторонами договірних правовідносин. В даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві ОСОБА_1 про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; заяві ОСОБА_1 № від 04 листопада 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписанням якої відповідач підтвердив згоду з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», та, безпосередньо, Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 30.03.2015 року. Таким чином, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за щомісячними процентами та заборгованості за пенею на загальну суму 10 493 грн. 41 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом справу було розглянуто за його відсутності, без повідомлення про час та місце розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, з яких, зокрема, вбачається, що ОСОБА_1 27.04.2020 року отримав ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.38), в якій було визначено дату підготовчого засідання на 13.05.2020 року. Також в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 судової повістки, підписане ним особисто 14.05.2020 року (а.с.45), та його відзив на позовну заяву, у якому він висловив свою позицію з приводу заявлених до нього позовних вимог (а.с.47-48), що підтверджує обізнаність ОСОБА_1 про існування даної справи. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Необгрунтованими є і доводи скарги про незгоду відповідача з розміром заборгованості, стягнутої з нього судом, оскільки під час судового розгляду справи ним не було надано жодних доказів на спростування розрахунку заборгованості, наявного в справі. Щодо розрахунку заборгованості, долученого ОСОБА_1 до апеляційної скарги (а.с.76), то колегія суддів цей розрахунок відхиляє, оскільки він складений з порушенням вимог закону, зокрема, відповідач при обчисленні розміру процентів використав облікову ставку НБУ, тоді як згідно умов укладеного між сторонами договору вони погодили розмір процентів, який і підлягає застосуванню при визначенні розміру заборгованості.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про те, що відповідач не підписував договір кредиту, зважаючи на те, що ним не заперечувався факт підписання 04.11.2016 року заяв та факт отримання кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. Крім того, відповідач певний час виконував свої обов`язки по поверненню кредитних коштів, тобто своїми діями визнавав умови договору, укладеного 04.11.2016 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Доводи скарги про те, що відповідача не було повідомлено про укладення договору відступлення прав вимоги від 26.06.2019 року, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням. Тобто, перехід права вимоги до нового кредитора не звільняє боржника від обов`язку виконувати умови укладеного ним кредитного договору, а неповідомлення про заміну кредитора може тягнути наслідки лише у вигляді виконання зобов`язання колишньому кредитору.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: