Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2021 Справа №607/12499/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дзюбича В.Л.

за участю секретаря с/з Комінярської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Кметик Я.С. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 08 червня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 22 травня 2013 року. Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільно придбаного майна. Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Кметик Я.С. в судове засідання не з`явилися, однак представник звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак представник подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідачі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2009 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Козлівській селищній раді Козівського району Тернопільської області про що зроблено актовий запис №09 та свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане Козлівською селищною радою Козівського району Тернопільської області 08 червня 2009 року.

11 серпня 2009 року між ОСОБА_2 (Сторона 1) та ТОВ «Технотерн-Плюс» (Сторона 2) укладено Договір №БВБ-1-98 до якого 17 травня 2011 року внесено зміни на підставі Договору про внесення змін до договору №БВБ-1-98 від 11 серпня 2009 року.

Згідно умов вказаного Договору Сторона 1 уповноважує, а Сторона 2 зобов`язується придбати у ВАТ «Алтек», для Сторони 1 і за її кошти майнові права на творчу майстерню № НОМЕР_2 загальною площею 61,6 м. кв. на п`ятому поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зобов`язується надати Стороні 2 кошти у порядку і в строк визначені Договором.

Рішенням Виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №24 від 28 березня 2012 року «Про оформлення права власності на 98-ми квартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та творчими майстернями по АДРЕСА_2 » надано дозвіл на оформлення права власності на творчу майстерню № НОМЕР_2 , що в будинку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №90 від 16 листопада 2012 року «Про зміну функціонального призначення творчих майстерень під житлові квартири, що в будинку по АДРЕСА_2 » вирішено оформити право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

16 листопада 2012 року між ОСОБА_2 (Сторона 1) та ТОВ «Технотерн-Плюс» (Сторона 2) укладено Договір №БВБ-1-98-к, згідно умов якого Сторона 1 уповноважує, а Сторона 2 зобов`язується придбати у ВАТ «Алтек», для Сторони 1 і за її кошти майнові права на квартиру АДРЕСА_1, а Сторона 1 зобов`язується надати Стороні 2 кошти у порядку і в строк визначені Договором.

22 лютого 2013 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 м. кв, житловою площею 32,4 м.кв.

26 квітня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 виданого реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області 22 травня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 м. кв, житловою площею 32,4 м.кв., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №3760618 від 22 травня 2013 року.

Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 29, 81, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 м.кв, житловою площею 32,4 м.кв.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич