Справа № 442/1944/20
Провадження № 2/442/98/2021
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"11" січня 2021 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого судді Кучаковського Ю.С., за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолани Василівни про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом,

в с т а н о в и в :

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолани Василівни про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом.

В судові засідання 14.12.2020 та 11.01.2021 позивач та її повноважні представники не з`явилися. Попередньо представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, в задоволенні якої було відмовлено, оскільки за змістом п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України така заява може бути задоволена тільки до початку розгляду справи по суті.

Відповідачі та їхні повноважні представники не з`явилися. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Третя особа подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи 334, 994). Також відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Повістки про виклик в судові засідання надсилалися представникам позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Представник ОСОБА_4 перед судовим засіданням 14.12.2020 подавала суду, крім того вона була повідомлена про розгляд справи телефонограмою.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими її законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач та її представники вдруге не з`явилися в судове засідання, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, а відтак позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунені в майбутньому.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 № 310/12817/13 (провадження № 61-36375ск18).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Відповідно до статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Між адвокатом Крамаром Ю.М.та ОСОБА_2 укладено договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 12.05.2020.

Згідно додатку № 1 до Договору договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 12.05.2020сторони погодили гонорар адвоката у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 3 від 12.05.2020 ОСОБА_2 сплачено 10 000 грн.

Згідно остаточного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у справі № 442/1944/20 від 14.12.2020 були надані наступні послуги: вивчення наданих клієнтом матеріалів та судової практики; консультації з клієнтом щодо вироблення правової позиції у справі 4 години 2 000 грн; виготовлення відзиву на позовну заяву 7 годин 4 000 грн; від копіювання світлокопій документів як додатків до відзиву, видрукування відзиву, скерування відзиву з додатками засобом поштового зв`язку учасникам справи та в суд 3 години 1 000 грн; підготовка та подання до суду клопотань про відкладення судового засідання з поважних причин; прибуття на судові засідання, які були відкладені з ініціативи відповідача та його представника; участь в судових засіданнях; підготовка та подання доказів про понесені відповідачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу; виготовлення остаточного розрахунку судових витрат станом на 14.12.2020; від копіювання письмових доказів та їх засвідчення; одержання копії рішення суду, виконавчих листів: підготовка заяви та скерування виконавчих листів в підрозділ ВДВС 7 годин 3 000 грн, а всього: 10 000 грн.

Такий самий розмір витрат заявлений в якості попереднього розрахунку витрат відповідача у відзиві від 12.05.2020.

Представник позивача Татух М.Д. подала суду додаткові пояснення до заяви про залишення позовної заяви без розгляду, в якій зазначила, що жодних заяв на адресу позивача чи його представника щодо стягнення судових витрат з позивача від сторони відповідача не надходило, а тому просила на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України відмовити, не приймати та повернути заявнику відповідну заяву.

Втім, така твердження представника позивача не відповідає дійсності, оскільки суду надано фіскальний чек Укрпошти № 2994 про надіслання на адресу ОСОБА_1 клопотання, що містить розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Суд приходить до висновку, що оскільки у справі відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, то у суду відсутні підстави для стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.09.2020 № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), де зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 100, 116-118, 259-260, 353-355, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолани Василівни про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом залишити без розгляду.

Відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.С. Кучаковський