ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 646/2566/18

провадження № 22-ц/818/3580/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В.,Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сабельнік Б.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, в складі судді Колесник С.А.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Надра», яким просив визнати недійсним кредитний договір за №6/4/2008/840-К/З 52 від 11.04.2008, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та договір іпотеки за №6/4/2008/980-1/353 від 11.04.2008, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» і нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. 11.04.2008, зареєстрованим в реєстрі за №1133.Судові витрати просив покласти на відповідача.

Позов обгрунтовано тим, що 11.04.2008 між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №6/4/2008/840-К/352, згідно з яким відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 198000,17 доларів США зі сплатою 13,49% відсотків на рік строком до 10.04.2028. Кредитний договір укладався з метою купівлі житла для позивача і його сім`ї. За умовами договору позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати відсотки шляхом сплати мінімально необхідного платежу у розмірі 2418,15 доларів США, щомісячно до десятого числа поточного місяця. В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між позивачем та Банком був укладений договір іпотеки №6/4/2008/980-1/353 від 11.04. 2008, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 73 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 12.04.2018 позивач звернувся з письмовою заявою до тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Надра» про надання інформації у письмовій формі щодо виконання умов кредитного договору, однак відповіді не отримав. Зазначає, що укладений кредитний договір є споживчим, отже має містити детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; графік погашення платежів за кредитним договором взагалі відсутній. Також позичальника не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, банк запропонував йому укласти договір за ануїтентною схемою, яка є найбільш невигідною для нього і відповідно найбільш вигідною для банку. Всупереч вимогам закону банк також не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Позивач вважає, що умови кредитного договору є дискримінаційними та такими, що значно погіршують становище позивача як споживача порівняно з відповідачем, що відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає йому право вимагати визнати в цілому кредитний договір недійсним та відповідно, як наслідок, визнати недійсними договір іпотеки як похідний від кредитного.

12.10.2020 ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є визнання кредитного договору №6/4/2008/840-К/352 від 11.04.2008 та договору іпотеки за №6/4/2008/980-І/353 від 11.04.2008 недійсними. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є єдиним житлом позивача, придбана за кредитні кошти в іноземній валюті. Вважає, що на спірну квартиру розповсюджується дія Закону України від 03.06.2014 №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 08.10.2020 з листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» позивач довідався, що до ТОВ «ФК «Фінрайт» перейшли права вимоги до позивача за спірними договорами. ТОВ «ФК «Фінрайт» вимагає у тридцятиденний строк сплатити заборгованість у розмірі 226387 дол. США, а у разі невиконання цієї вимоги звільнити квартиру, передану в іпотеку. Крім того, позивача попереджено про намір продати вказану квартиру від свого імені без отримання для цього будь-якої згоди. Таким чином, на момент оскарження позивачем в суді указаних договорів кредиту та іпотеки, передана в іпотеку квартира може бути продана. Викладене зумовлює застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири, що гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірного тягаря для власника квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом договору іпотеки, який заявник в своєму позові просить визнати недійним, є нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Разом з тим, на підставі договору №GL3N217214 купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 29.04.2020, ТОВ «ФК «Фінрайт» вимагає у ОСОБА_1 сплатити заборгованість у розмірі 226387 дол. США, а у разі невиконання цієї вимоги - звільнити указану квартиру, та попереджає про намір продати вказану квартиру від свого імені без отримання для цього будь-якої згоди. Виходячи з викладеного суд вважав, що обраний заявником вид забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду ТОВ «ФК «Фінрайт» подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, судові витрати покласти на позивача, посилаючись на грубе порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позовних вимог є визнання протиправними дій ТОВ «ФК«Фінрайт» як кредитора за кредитним договором. Вимог про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно та/або про його витребування з чужого незаконного володіння позивачем не заявляється, отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру. Враховуючи, що спір щодо квартири відсутній в межах даної справи, застосування судом обраного заходу забезпечення позову порушує принцип правової визначеності. Вжиті судом заходи забезпечення жодним чином не впливають на виконання можливого рішення суду та не є співмірними із позовними вимогами. Судом не зазначено ані доказів, на підставі яких суд з`ясував питання щодо наявності спору, а також доказів доцільності вжиття заходів забезпечення позову, чи обґрунтованих припущень про те, що невжиття обраних заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Оскаржувана ухвала постановлена судом 23.12.2020, в той час як ТОВ «ФК «Фінрайт» залучено в якості співвідповідача ухвалою Київського районного суду м. Харкова лише 28.01.2021. Судом заборонено будь-яким особам відчуження квартири до набрання законної сили судовим рішенням по справі, без зазначення конкретних осіб, яких стосується заборона, що поширює ухвали суду на невизначене коло осіб. Отже, суд фактично вирішив питання щодо прав і обов`язків цих суб`єктів, які не мають ніякого відношення до заявлених позивачем вимог та не є особами, які залучені до розгляду справи із відповідними процесуальними правами та обов`язками. Таким чином у ТОВ «ФК «Фінрайт» була відсутня гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні вищезазначеної заяви про забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

10.11.2021 до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що з 09.11.2021 він перебуває на самоізоляції у зв`язку з підозрою на коронавірусну інфекцію Covid-19 та проходить відповідне медичне обстеження. Зазначає, що медична довідка обов`язково буде надана у наступне судове засідання. Повідомив, що особисто бажає брати участь у судовому засіданні та надавати пояснення. Просить суд визнати поважними причини неявки в судове засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повісти, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, що з 09.11.2021 він перебуває на самоізоляції у зв`язку з підозрою на коронавірусну інфекцію Covid-19 та проходить відповідне медичне обстеження, судова колегія вважає, що його клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

11.11.2021 ТОВ «ФК "Фінрайт"»надало суду копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2021 по справі №646/2566/18, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку, ТОВ «ФК "Фінрайт"», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Національний банк України про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2020, та скасовано заборону з відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позов заявлено щодо визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 цієї статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У частинах 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналіз матеріалів свідчить, що предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Отже, доводи заявника, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення, є безпідставними. Такий захід забезпечення позову як заборона будь-яким особам відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неспівмірний з предметом позову, яким є визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, в зв`язку з чим він дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фінрайт» підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук