14 січня 2021 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Андрущенка О.Ю., за участю секретаря судового засідання Гончарук В.О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29.07.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 6580 грн. 95 коп. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Сторони погодили можливість зміни кредитного ліміту за рішенням Банку в односторонньому порядку.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачкою та Банком Кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».
Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта.
Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідачка на розгляд справи в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов не надано, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.07.2014 року, відповідно до п.2.1 якої, ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 6580,95 гривень на строк 24 місяці з 29.07.2014 по 31.07.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 6580,95 гривень взамін на зобов`язання повернення кредиту сплаті відсотків у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 329,31 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 липня 2016 року.
Зазначена угода є чинною та жодною із сторін не оспорена.
Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2259,58 грн..
Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карту згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди (пункт 2.3 Генеральної угоди).
Пунктом 2.5 Генеральної угоди передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою, Умовами та правилами.
Відповідно до пункту 2.8 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
У пункті 2.10 Генеральної угоди сторони погодили, що позичальник доручає банку без додаткових погоджень перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 466,00 грн. на будь-який відкритий рахунок в банку.
Таким чином, добровільно погодженими умовами Генеральної угоди сторони визначили, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором б/н від 29.07.2014 року узгоджений розмір заборгованості позичальника перед банком становить 6580,95 грн. та передбачили порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Розрахунок заборгованості за Генеральною угодою від 29.07.2014 року, в тому числі за відсотками, позивачем проведений станом на 28.09.2020 року.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31.07.2016 року включно.
Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2016 року відповідачка мала, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст.625 ЦК України не заявляв.
За таких обставин, позивач після спливу строку кредитування, тобто після 31.07.2016 року не мав права нараховувати відсотки за Генеральною угодою.
Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 31.01.2017 року розмір заборгованості за відсотками становить 1071,54 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь банку.
Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5036,94 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.
З наданої позивачем Генеральної угоди вбачається, що розмір пені, яка нараховується за кожен день прострочення, встановлений в Умовах і правилах банківських послуг (п.2.8).
Суд зазначає, що умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана стороною і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11.03.2015р. (№6-16цс15), від 22.03.2017р. (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. (№ 61-787св18).
У частинах 1 та 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17-ц зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Оскільки умовами Генеральної угоди не передбачено конкретно визначеного розміру пені, суд вважає, що вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
У своїй заяві до суду АТ КБ «ПриватБанк» просив розглянути справу у його відсутність), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 3878,83 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2807,29 грн. та частково заборгованості за відсотками (станом на 31.01.2016), в розмірі 1071,54 грн..
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2014 року станом на 28.09.2020 року у сумі 3878,83 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2807,29 грн. та частково заборгованості за відсотками (станом на 31.01.2016), в розмірі 1071,54 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 798 (сімсот дев`яносто вісім) гривень 85 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
Заочне може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя