ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2021 року

м. Харків

справа № 640/18222/18

провадження № 22ц/818/853/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року в складі судді Губської Я.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він є інвалідом ІІ групи у зв`язку з перенесеним у листопаді 2006 року інфарктом. Крім того, він страждає на низку захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування.

Вказав, що він є непрацездатним, тому не працює. Його щомісячний дохід складається з пенсії та аліментів, які він отримує від старшого сина за рішенням суду.

Зазначив, що йому необхідні кошти на лікування синдрому діабетичної стопи та геморою, адже з урахуванням розміру витрат на лікування, житлово-комунальні послуги, харчування та одяг, він не має можливості самостійно оплачувати витрати, пов`язані з лікуванням цих хвороб.

Йому призначено медичні препарати «Детралекс», «Кремген», «Карбодерм», «Гемопрокт», на придбання яких необхідно 567,67 грн щомісячно, та « ОСОБА_4 » і « ОСОБА_5 », на придбання яких необхідно 423,30 грн та 144,99 грн відповідно щомісячно.

Вказав, що відповідачі мають матеріальну можливість та зобов`язані за законом брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з його лікуванням.

Просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь, починаючи з 29 вересня 2018 року додаткові витрати у твердій грошовій сумі у розмірі по 567,00 грн з кожного щомісячно на необхідні йому ліки для лікування синдрому діабетичної стопи та геморою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь, починаючи з 29 вересня 2018 року по 18 квітня 2019 року додаткові витрати у твердій грошовій сумі у розмірі по 283,00 грн, а з 19 квітня 2019 року (з дня подання заяви про зміну позовних вимог) по 567,00 грн з кожного щомісячно на необхідні йому ліки для лікування синдрому діабетичної стопи та геморою.

Вказав, що суд першої інстанції не врахував, що рішеннями у інших справах з відповідачів стягнуто додаткові витрати на ліки «Діабетон» і тест-смужки для глюкометра, тобто, на інші медичні засоби, а збільшення додаткових витрат на лікування цукрового діабету не було. Зазначив, що відсутність належного лікування призведе до погіршення стану його здоров`я. Вказав, що він хворіє на геморой з 26 січня 2018 року, а діагноз «синдром діабетичної стопи» поставлений йому 30 червня 2006 року, що підтверджує тривалість та хронічність цих хвороб. Зазначив, що йому призначаються безрецептурні лікарські препарати, та надані йому рекомендації, призначення і приписи лікарів у медичній амбулаторній картці мають дати і засвідчені підписами лікарів. Проставлення печаток на сторінках медичних карток не передбачено. Вказав, що необхідні йому ліки не охоплюються програмою «Доступні ліки».

24 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просили відмовити у її задоволенні. Вказали, що надані позивачем призначення лікарів не є належним доказом обов`язкових витрат на ліки. Позивачем не надано доказів неможливості пільгового отримання ліків, достатніх даних про призначення лікування на майбутній період, тривалість такого лікування та переліку медичних препаратів на 2020 рік. Необхідність постійного вживання ліків призначеннями лікарів не підтверджується. Позивач забезпечений житлом та має у власності квартиру, отримує аліменти та матеріальну допомогу. Протягом років маніпулює своїми хворобами, не дотримуючись призначень лікарів та здорового способу життя.

31 грудня 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій він зазначив, що відповідачі не надали йому в додатках до відзиву на апеляційну скаргу скріншот сторінки Міністерства охорони здоров`я України.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме постійного лікування і тяжкості хвороб на геморой та синдром діабетичної стопи, розміру очікуваних періодичних витрат, неможливості безоплатного (пільгового) отримання лікарських засобів, тому його вимоги є необґрунтованими.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, серія 12 ААА № 684737, від 13 липня 2017 року, потребує стаціонарного лікування в кардіології 28 МЛ, НДІ терапії, нагляду кардіолога, ендокринолога, пульмонолога, дерматолога (а.с.14, том 1).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , з 06 вересня 2011 року він не працює (а. с. 15, том 1).

З наданої позивачем медичної документації вбачається, що він має низьку захворювань, серед яких, зокрема, цукровий діабет ІІ ст, синдром діабетичної стопи та геморой (а. с. 18, 23, 24, 40-41, 48, том 1, а.с. 68, 69-70, 133, 139, том 2).

Для лікування зазначених хвороб ОСОБА_1 рекомендовано медичні препарати, зокрема, «Детралекс», «Кремген», «Карбодерм», «Гемопрокт», «Актовегін» і « ОСОБА_5 ».

Позивачем надано до матеріалів справи копії інструкцій для медичного застосування вказаних лікарських засобів (а. с. 71-73, 91-98, 121-124, том 2).

З наданих ОСОБА_1 копій чеків вбачається, що він дійсно купував вищезазначені ліки, а саме: «Детралекс» - 30 серпня 2018 року (а. с. 63, том 1), 30 березня 2018 року (а. с. 69, том 1), «Кремген» - 16 лютого 2017 року (а. с. 68, том 1), 03 травня 2018 року (а. с. 70, том 1), «Карбодерм» - 16 лютого 2017 року (а. с. 68, том 1), 12 травня 2018 року (а. с. 71, том 1), «Гемопрокт» - 15 серпня 2018 року (а. с. 64, том 1), «Актовегін» - 04 вересня 2018 року, 19 лютого 2019 року (а. с. 74, 75, том 2), «Солкосеріл» - 04 вересня 2018 року (а. с. 75, том 2).

Також позивачем надано копії квитанції та виписки з рахунку на підтвердження його витрат на оплату комунальних послуг (а. с. 72-74, том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2009 року по справі №2-2466/09 на користь ОСОБА_1 з його сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання батька у розмірі 605,00 грн, що підлягають індексації відповідно до закону (а. с. 49, том 1).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму неустойки за несвоєчасність сплати індексації аліментів в сумі 50 851,07 грн та суму неустойки за несвоєчасність сплати аліментів в сумі 2416,95 грн, вирішено питання щодо судових витрат. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2018 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року у частині стягнення 50 851,07 грн та судового збору скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено, зменшено розмір стягнутого судового збору, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 112-113, том 1).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у справі № 643/14638/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13 250,00 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1700,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоров`я ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоров`я ОСОБА_1 ; в іншій частині позову відмовлено (а. с. 142-147, том 1).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01 січня 2014 року по 21 лютого 2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19 489,76 грн, розстрочивши виплату грошових коштів на 6 місяців по 3248,29 грн на місяць, починаючи з 01 лютого 2017 року, та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01 січня 2014 року по 21 лютого 2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19 489,76 грн, розстрочивши виплату грошових коштів на 24 місяці по 812,07 грн на місяць, починаючи з 01 лютого 2017 року (а. с. 6-7, 8-11, том 2).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі по 1803,58 грн з кожного, сплачені ОСОБА_1 в період з 09 лютого 2017 року по 27 квітня 2017 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг (а. с. 12-14, том 2).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на придбання ліків, медичних виробів та медичні послуги за період з 21 травня 2018 року по 11 жовтня 2018 року в сумі 3815,92 грн (а. с. 46-48,том 2).

Крім того, ОСОБА_1 звертався до суду з позовами про стягнення з синів додаткових витрат у справах № 640/8543/18, № 640/15998/18, №640/18225/18, №640/17875/18, №640/17638/18 (а. с. 168-173, том 1).

ОСОБА_3 є власником декількох об`єктів нерухомого майна та був власником транспортних засобів, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2018 року, листом Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 25 вересня 2018 року № 3376/0/50-18, листом Комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» від 22 листопада 2012 року та копіями реєстраційних карток щодо транспортних засобів. З листа Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області від 24 травня 2018 року вбачається, що транспортні засоби за ОСОБА_3 не зареєстровані (а. с. 77-90, 157-158, 159, том 1, а. с. 31, том 2).

ОСОБА_3 має трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 163-165, том 1). На утримання дочки ОСОБА_6 протягом 2018 року ним сплачено аліменти у розмірі 120 000,00 грн за рік (а. с. 166-167, том 1).

З податкової декларації ОСОБА_3 вбачається, що його дохід за 2018 рік склав 295 560,00 грн (а. с. 174, том 1).

ОСОБА_2 хворіє на вроджену гідроцефалію, симптоматичну центрогенну артеріальну гіпертонію ІІ стадії, дисцикуляторну енцефалопатію ІІ стадії з інтракраніальною недостатністю, легким подкорковим синдромом. Відомостей щодо наявності у нього доходів матеріали справи не містять (а. с. 148-154, том 1).

Мати відповідачів ОСОБА_9 є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а. с. 156, том 1).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому, під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він страждає на численні хвороби. Призначеної пенсії у зв`язку з інвалідністю та аліментів від старшого сина йому не вистачає для придбання ліків для лікування синдрому діабетичної стопи та геморою. У зв`язку з цим він просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь додаткові витрати у розмірі по 567,00 грн з кожного щомісячно на необхідні йому ліки для лікування зазначених хвороб.

З наданої позивачем медичної документації вбачається, що він дійсно має вказані захворювання, для лікування яких йому рекомендовано низьку медичних препаратів. Однак, з призначень лікарів неможливо встановити необхідну тривалість і періодичність застосування цих медичних препаратів та наявність потреби вживати їх щомісяця.

Як вбачається з наданих ОСОБА_1 копій чеків, він купував вищезазначені ліки, однак, не щомісячно, а лише декілька разів, зокрема, «Детралекс» - 30 серпня 2018 року (а. с. 63, том 1), 30 березня 2018 року (а. с. 69, том 1), «Кремген» - 16 лютого 2017 року (а. с. 68, том 1), 03 травня 2018 року (а. с. 70, том 1), «Карбодерм» - 16 лютого 2017 року (а. с. 68, том 1), 12 травня 2018 року (а. с. 71, том 1), «Гемопрокт» - 15 серпня 2018 року (а. с. 64, том 1), «Актовегін» - 04 вересня 2018 року, 19 лютого 2019 року (а. с. 74, 75, том 2), «Солкосеріл» - 04 вересня 2018 року (а. с. 75, том 2).

Тобто, доказів того, що він потребує купівлі зазначених ліків щомісячно на суму 1134,00 грн, як він зазначав та яку просив стягувати з відповідачів, ОСОБА_1 не надано.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що його щомісячного доходу не вистачає на лікування, судова колегія не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надані відомості про його майновий стан, зокрема, довідки про розмір отримуваної пенсії, розмір отримуваних аліментів та інших стягнень, не доведено, що цей дохід є нижче прожиткового мінімуму на час розгляду справи.

Крім того, за численними позовами ОСОБА_1 неодноразово стягнуто з відповідачів відповідні суми на його утримання (аліменти, додаткові витрати до покращення стану його здоров`я), лікування, одноразові виплати. Доказів того, що стягнуті суми не покривають його витрати на лікування його хвороб, матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 , що рішеннями судів у інших справах з відповідачів стягнуто додаткові витрати на ліки «Діабетон» і тест-смужки для глюкометра, тобто на інші медичні засоби, а збільшення додаткових витрат на лікування цукрового діабету не було, судова колегія відхиляє, оскільки позивачем не доведено його потреби у стягненні додаткових витрат у цій справі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що відсутність належного лікування призведе до погіршення стану його здоров`я, висновків суду не спростовують, оскільки він не позбавлений можливості заявити вимоги про стягнення додаткових витрат, які дійсно ним понесені.

Аргументи ОСОБА_1 , що він хворіє на геморой з 26 січня 2018 року, а діагноз «синдром діабетичної стопи» поставлений йому ще 30 червня 2006 року, що підтверджує тривалість та хронічність цих хвороб, не можуть бути взяті до уваги, оскільки тривалість захворювання не підтверджує необхідність саме щомісячного вжиття зазначених ним ліків.

Доводи ОСОБА_1 , що йому призначаються безрецептурні лікарські препарати, та надані йому рекомендації, призначення і приписи лікарів у медичній амбулаторній картці мають дати і засвідчені підписами лікарів; проставлення печаток на сторінках медичних карток не передбачено, також не є підставою для задоволення його вимог, враховуючи, що зазначені ним ліки він щомісяця не купував та ним не доведено такої необхідності.

Твердження позивача, що необхідні йому ліки не охоплюються програмою «Доступні ліки», є лише його поясненнями. Доказів того, що він позбавлений можливості користуватися пільгами, передбаченими законодавством для осіб з інвалідністю, із захворюванням на цукровий діабет, ним не надано.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для покладення на відповідачів обов`язку брати участь у додаткових витратах на батька за позовом у цій справі не вбачається.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року.