Ухвала

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 483/490/19

провадження № 61-18257ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа - Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», про виділ в натурі частки нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа - Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» (далі - ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство»), про виділ в натурі частки нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі двох договорів дарування ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 24/100 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно зі змістом договорів дарування у конкретному користуванні дарувальників по 24/200 часток кожного знаходився житловий будинок

«Б-1» загальною площею 75,60 кв. м, бесідка «З», споруда № 6.

Співвласником 76/100 частини зазначеної бази відпочинку є Державне агентство лісових ресурсів України. З 25 липня 2018 року належна відповідачу частка перебуває на праві господарського відання

у ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство».

Вказана база відпочинку має наступний опис: житловий будинок «А-1», житловий будинок «Б-1», житловий будинок «В-1», санвузол «Г.-1», будинок охорони «Д-1», вагончик «Е-1», бесідка «Ж», бесідка «З», бесідка «І», споруди № 6, 7, 8, 9, 10, 11.

Посилаючись на те, що пропозиція позивача укласти договір про поділ в натурі нерухомого майна залишена відповідачем без розгляду, ОСОБА_1 просив суд припинити право спільної часткової власності та виділити у його власність житловий будинок «Б-1», загальною площею 75,60 кв. м, який складається з коридору № 1 площею 11,50 кв. м, коридору

№ 2 - 4,60 кв. м, коридору № 3 - 6,90 кв. м, жилої кімнати № 4 - 15,70 кв. м, жилої кімнати № 5 - 10,60 кв. м, жилої кімнати № 6 - 10,60 кв. м, жилої кімнати № 7 - 15,70 кв. м, бесідки «З», споруди № 6.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області

від 24 червня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство».

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області

від 24 червня 2021 року (у складі судді Казанлі Л. І.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик», що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Чорноморка, вулиця Приморська, 95а.

Проведено реальний розподіл бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 приміщення бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 12 березня 2021 року, а саме: у житловому будинку «Б-1»: приміщення коридору «1-1» площею 11,5 кв. м, приміщення коридору «1-2» - 4,6 кв. м, приміщення коридору «1-3» - 6,9 кв. м, приміщення житлової «1-4» -

15,7 кв. м, приміщення житлової «1-5» - 0,6 кв. м, приміщення житлової

«1-6» - 10,6 кв. м, приміщення житлової «1-7» - 15,7 кв. м, усього загальною площею 75,6 кв. м, інвентарною вартістю 131 777 грн. Надвірні споруди: водяний колодязь «№ 6», бесідка «З». Усього інвентарною вартістю

138 667 грн.

Реальна частка ОСОБА_1 становить 22/100, що на 2/100 менше ідеальної частки, і є цілою часткою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду 11 жовтня 2021 року

(у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.) рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області

від 24 червня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 березня 2021 року запропоновано один варіант розподілу спірної бази відпочинку. Вказаний варіант передбачає незначний відступ від ідеальної частки позивача у праві власності на базу відпочинку зі сплатою останньому грошової компенсації в розмірі 15 704 грн за відхилення від ідеальної частки 2/100. Отже, оскільки іншого шляху реалізувати своє право на виділення в натурі частки в спільній власності у позивача немає, обставини, які б вказували, що припинення спільної часткової власності будь-яким чином порушує права чи інтереси відповідача або третьої особи, відсутні, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

09 листопада 2021 року ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є поділ в натурі приміщення бази

відпочинку - житлового будинку «Б-1» загальною площею 75,60 кв. м (інвентарною вартістю 131 777 грн) з надвірними спорудами (інвентарною вартістю 138 667 грн), що знаходиться у спільній частковій власності сторін, та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи

від 12 березня 2021 року, ціна позову в даній справі у загальному розмірі становить 270 444 грн (131 777 грн + 138 667 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа - Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», про виділ в натурі частки нерухомого майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук