Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 409/66/20
Провадження № 22-ц/810/900/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Стахової Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Третяка О.Г. в смт Білокуракине Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обґрунтування якого зазначила, що 17 липня 2017 року вона звільнена з посади начальника відділу експлуатації у регіональній філії акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п.1 ст. 40 КзпП України у зв`язку із скорочення штату.

З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату, внаслідок чого заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року та за липень 2016 року становить 44350,34 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, на не проведення розрахунку із позивачем у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України та на приписи статті 117 КЗпП України, ОСОБА_1 просила суд стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 44350,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачкою пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки трудові зобов`язання у позивачки виникли з Державним підприємством «Донецька залізниця», яке на теперішній час не ліквідовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №910/5953/17 викладено висновок, що акціонерне товариство «Укрзалізниця» є правонаступником державного підприємства «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації акціонерного товариства «Укрзалізниця», тобто з 21 жовтня 2015 року.

Крім того, позивач посилається на те, що 17 липня 2017 року вона звільнена з займаної посади за п.1 ст. 40 КзпП України у зв`язку із скорочення штату, саме з ПАТ «Українська залізниця». Тому вважає, що правовідносини по цій справі у позивачки виникали з ПАТ «Українська залізниця».

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року акціонерному товариству «Укрзалізниця», роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу акціонерне товариство «Укрзалізниця» отримало 07 грудня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 107).

ОСОБА_1 повідомлялась про постановлення зазначеної ухвали в порядку, передбаченому ч.2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 44350,34 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 * 100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачкою пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки трудові зобов`язання у позивачки виникли з Державним підприємством «Донецька залізниця», яке на теперішній час не ліквідовано.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що з 09 січня 2007 року позивачка працювала начальником відділу експлуатації Луганської дистанції цивільних споруд та водопостачання Донецької залізниці, що підтверджується записом здійсненим у трудовій книжці, видної на ім`я ОСОБА_1 .

З 20 грудня 2011 року Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Донецької залізниці згідно наказу начальника залізниці від 07 червня 2006 року за № 376/н перереєстровано в Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 липня 2017 року № 1018-ос ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється у результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною першою статті 56 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання (господарська організація) може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, визначено, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, управління і розпорядження його майном, визначено Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дев`ятої статті 2 зазначеного вище закону:

- товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття;

- товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту;

- оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання;

- одночасно з прийняттям рішення про утворення товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі;

- комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання Кабінету Міністрів України;

- зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту;

- розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно зі зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця», АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» постановлено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Положення постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200 та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» від 12 листопада 2014 року № 604 не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до АТ «Укрзалізниця», як помилково вважав суд апеляційної інстанцій; вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції, що діяла станом на 21 жовтня 2015 року - дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Передавальний акт складено 05 серпня 2015 року, державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, однак припинення ДП «Донецька залізниця» не зареєстровано.

Ураховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення ДП «Донецька залізниця», а також передавального акта між ДП «Донецька залізниця» та АТ «Українська залізниця», свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, а тому АТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша статті 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із позовом позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року та за липень 2016 року в сумі 44350,34 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачкою до позовної заяви долучено копії розрахункових листів (табуляграм) за період з березня по липень 2017 року та за липень 2016 року.

З розрахунків листів (табуляграм) заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нараховано 9731,55 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 6647,32 грн; за квітень 2017 року нараховано 4628,90 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 3680,83 грн; за травень 2017 року нараховано 4628,90 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 3680,83 грн; за червень 2017 року нараховано 4628,90 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 3680,83 грн; за липень 2017 року нараховано 20732,09 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 16574,97 грн.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України» припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення.

На виконання Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що нарахування заробітної плати з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року позивачу не провадилось через відсутність первинних документів та захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією з 16 березня 2017 року. Надані позивачем документи складені після 16 березня 2017 року невідомими особами.

Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, із змінами і доповненнями, встановлено єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Колегія суддів судової палати вважає, що надані позивачкою копії розрахункових листів (табуляграм) за період з березня по липень 2017 року, не можна визнати належними та допустимими доказами нарахування відповідачем заробітної плати позивачці за період з березня по липень 2017 року, оскільки містять печатку Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державне підприємство «Донецька залізниця», проте, зазначене підприємство реорганізоване шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказ від 18 липня 2016 року № 1/ОС, що підтверджується записом у трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 під № 22.

Отже, надані позивачкою документи засвідчені печаткою не відповідача по справі.

Факт роботи позивачки у період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року, наявність та розмір заборгованості не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідач зазначає, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати відсутня.

З довідки про доходи структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 725/406 від 26 лютого 2020 року вбачається, що позивачці ОСОБА_1 в січні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 7846,54 грн, до видачі після утримань 6239,43 грн; в лютому 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 7846,54 грн, сума до видачі після утримань 6239,43 грн; в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1372,07 грн, сума до видачі після утримань 1091,04 грн; за період квітень 2017 року по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась (а.с.52).

З відомості на виплату грошей № 545 за березень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 11 липня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 791,04 грн (а.с. 53-55).

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

За таких обставин, розмір заборгованості по заробітній платі позивачки за березень 2017 року складає 300 грн з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів (1091,04 грн заробітна плата нарахована за березень 2017 року з утриманням податків та інших обов`язкових платежів - 791,04 грн виплачена відповідачем заробітна плата за першу половину березня 2017 року).

Належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачці заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 300 грн відповідачем суду не надано.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Аналогічний правовий висновок висловлено колегією суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18).

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року, то колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року позивачкою долучено розрахунковий лист (табуляграм) за липень 2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 за липень 2016 року нараховано 2607,07 грн, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілковий внесок та іншого 2111,73 грн, зазначений розрахунковий лист виданий підприємством на якому працювала позивачка.

Належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем за липень 2016 року в сумі 2111,73 грн, відповідачем у відповідності до вимог статей 115, 116 КЗпП України, як до суду першої, так і апеляційної інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року в розмірі 2111,73 грн та за березень 2017 року в розмірі 300 грн, а всього 2411,73 грн з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року в сумі 2111,73 грн та за березень 2017 року в сумі 300 грн, всього 2411,73 грн з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статі 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

З огляду на те, що позивачка від сплати судового збору звільнена, то судові витрати пов`язані з розглядом позовної заяви в суді першої інстанції у розмірі 45,726 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог) та судові витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги позивачки в суді апеляційної інстанції у розмірі 68,60 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог), а всього 114,32 грн, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Тверська, будинок 5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року у розмірі 2111,73 грн, за березень 2017 року у розмірі 300 грн, а всього 2411,73 грн з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Тверська, будинок 5 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривні 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

Н.В. Стахова