Справа №295/9508/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

22.07.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, укладеним 05.06.2018 року.

В обгрунтування вимог вказано, що 05.06.2018 року між сторонами був укладений договір позики, підтвердженням укладення якого є розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_1 передав у власність (позичив) ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути до 01.01.2021 року. Проте, відповідач уникає від виконання зобов`язання, на неодноразові вимоги позивача кошти не повернув, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду.

ІІ. Процедура та позиції сторін

06.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

17.08.2021 р. сторони направили до суду заяву про затвердження мирової угоди, укладеної між ними, в якій вони дійшли згоди щодо наступного:

- в рахунок погашення 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн. заборгованості відповідача перед позивачем по договору позики від 05 червня 2018 року відповідач передає позивачу у власність наступне нерухоме майно :

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:001:0155. площа: 0.1853 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :04:001:0156, площа: 0.25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 176,3 кв.м. адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер: :04:001:0156.

Мирову угоду підписано сторонами.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується його особистим підписом в заяві про затвердження мирової угоди.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження

05.06.2018 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 кошти в розмірі 150000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути до 01.01.2021 року, про що склав письмову розписку (а.с. 6).

Після настання строку виконання зобов`язання, станом на день звернення позивача до суду, кошти за договором позики ОСОБА_2 не повернув, внаслідок чого виникло не виконане зобов`язання.

ІV. Щодо затвердження між сторонами мирової угоди

Дослідивши зміст підписаної між сторонами мирової угоди, суд приходить до висновку, що вона не підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В частині 2 цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частинах 1-3 статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 11,13, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода має відповідати загальними принципами цивільного законодавства та підлягає виконанню.

Отже, за своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами та є завершенням судового провадження.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Тобто, мирова угода є двостороннім правочином, здійснена на вільному волевиявленні сторін, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Метою мирової угоди має бути врегулювання спору, що виник між сторонами у справі, тобто спору який є предметом судового розгляду. При цьому, мирова угода має стосуватися лише прав та обов`язків сторін, її умови не мають суперечити закону чи порушувати права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частинами 1, 2 статті 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 5 статті 207 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення грошових коштів за договором позики в сумі 150000,00 грн. За умовами укладеної між сторонами мирової угоди в рахунок погашення заборгованості сторони просять передати у власність позивача майно, яке належить відповідачу, а саме: земельну ділянку, площею 0.1853 га, земельну ділянку, площею 0,25 га та житловий будинок, площею 17,3 кв.м., які розташовані в с. Улянівка, Житомирського району, Житомирської області. Умови укладеної угоди стосуються переходу права власності на майно, тобто виходять за межі зобов`язань, які виникли між сторонами, та виходять за межі заявлених позовних вимог, які є предметом даного спору. Крім того, за умовами мирової угоди до позивача у власність переходить нерухоме майно - житловий будинок та 2 земельні ділянки, при цьому сторонами взагалі не визначена ринкова вартість майна, що унеможливлює визначити співмірність заявлених вимог ринковій вартості майна, яке передається у власність.

Суд вважає, що умови мирової угоди порушують вимоги закону щодо порядку набуття права власності на нерухоме майно. Фактично затвердження мирової угоди призводить до того, що дії сторін направлені на набуття права власності на нерухоме майно без сплати необхідних платежів у разі переоформлення права власності на майно в позасудовому порядку. У разі досягнення між сторонами згоди щодо проведення розрахунку за умовами договору позики шляхом передачі позичальнику у власність майна, сторони мають право звернутись до нотаріуса і в належній формі укласти відповідний договір.

Крім того, до суду не надані будь-які докази, які підтверджують, що інші особи не мають прав на зазначене нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що умови укладеної між сторонами мирової угоди виходять за межі зобов`язань сторін, які виникли за договором позики, затвердження мирової угоди суперечить закону, її умовами можуть бути порушені права інших осіб, а тому заява про затвердження мирової угоди задоволенню не підлягає.

V. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України між сторонами в належній формі укладений договір позики, на підтвердження якого позивач представив розписку про передачу грошових коштів. Строк виконання зобов`язання за умовами договору настав 01.01.2021 року. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують виконання зобов`язання позичальником. Наявність розписки у позичальнику підтверджує факт неповернення грошових коштів. Відповідач будь-яких заперечень щодо заявлених вимог до суду не надав.

З урахуванням викладеного, оскільки майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав належним чином, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 150000,00 гривень.

VІ. Розподіл судових витрат

На виконання положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 49, 141, 207, 258, 259, 263-265, 273-274, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В затвердженні мирової угоди, підписаної 17.08.2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 150000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька