ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/712/21 Справа № 212/5793/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 212/5793/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2020 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 29 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2015 року, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору, ОСОБА_3 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем, що підтверджується копіями паспортів померлого ОСОБА_3 та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачем на адресу Другої Криворізької державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора та 04.08.2017 року позивачем було отримано відповідь Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій повідомлено що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

19.03.2019 року позивачем було направлено листи-претензії на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які залишились без задоволення.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 29.01.2015 року становить 10293,43 грн. 59 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивач звернувся до відповідачів з вимогою з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, оскільки з претензією кредитора Банк звернувся до нотаріуса у строки, визначені ст. 1281 ЦК України.

Вважає, що оскільки відповідачі прийняли спадщину боржника, так як постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, тому вони мають відповідати перед кредитором.

Зауважує на тому, що позивач не міг встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, а судом не було встановлено яке саме спадкове майно, рухоме чи нерухоме, залишилось після смерті позичальника, тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову та позбавив позивача права на поновлення порушених прав за рахунок майна, одержаного відповідачами у спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із Анкетою-Заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_3 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 грн. на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно свідоцтва про смерть, позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за життя позичальника ОСОБА_3 , були зареєстровані із ним за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспорті відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та паспорті боржника ОСОБА_3 (а.с.44-46).

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 29.01.2015 року становить 10293 грн. 43 коп. (а.с.6-8).

Позивачем на адресу Другої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 16.06.2017 року (а.с.50).

Згідно відповіді Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.07.2017 року, спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.51).

19.03.2019 року позивачем було направлено листи-претензії на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які залишились без задоволення (а.с.52,53).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до відповідачів з вимогою з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Верховним Судом у Постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Верховним Судом у Постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, на адресу Другої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 16.06.2017 року (а.с.50).

Згідно відповіді Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.07.2017 року, спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.51).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся до відповідачів з вимогою з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України.

При цьому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_3 . Крім того, позивачем не доведено наявність у ОСОБА_3 будь-якого майна, з огляду на наступне.

Так, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини), при доведеності та обгрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 10 червня 2020 року у справі № 646/6493/16-ц, провадження № 61-3733св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Отже, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, доказів на підтвердження наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника.

Реєстрація боржника ОСОБА_3 та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки сам факт реєстрації не підтверджує належність спірної квартири боржнику ОСОБА_3 .

У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. Натомість, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, останні не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 за життя належало будь-яке майно.

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємців боржника, оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_3 .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі прийняли спадщину боржника, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вони мають відповідати перед кредитором, оскільки, відповідно до положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц, підстав відступити від яких не встановлено.

Крім того, обрґунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. А надана позивачем суд апеляційної інстанції інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить відомостей про те, що ОСОБА_3 за життя належало будь-яке майно.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача, із викладенням їх в редакції цієї постанови, а саме з підстав не надання позивачем належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_3 та наявності у останнього будь-якого майна.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: