Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8360/20 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №295/8360/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 21 015,40 грн, яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 15 665,15 грн. та прострочених процентів у сумі 5 350,25 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву №б/н від 16 січня 2013 року. Відповідачу банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 15 000 грн. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 31 травня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 665,15 грн та вирішено питання судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції у частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подало у цій частині апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги про стягнення прострочених процентів за користування кредитом задовольнити у повному обсязі. Наполягає на тому, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Після отримання картки, за умовами укладеного з банком договору, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював часткове погашення заборгованості. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, повністю відображає рух коштів за карткою. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування. Окрім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки. Розрахунок заборгованості відповідач не оспорював, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надав. Наполягає на тому, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання. По суті кредитним договір між сторонами є договором приєднання, а тому підпис відповідача під Умовами і правилами не потрібен. У рішенні, яке оскаржується, знехтувано не лише принцип оплатності кредитного договору, а й наноситься істотна шкода всім споживачам банківських послуг, що порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд проігнорував, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Окрім того, необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена статтею 169 Кодексу європейського договірного права акта міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не мав підстав відмовити у стягненні процентів за користування кредитом. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки така висловлена у конкретній справі за інших обставин, коли відповідач заперечував умови договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі заперечення відповідача відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги з додатками направлялися ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням за адресою реєстрації місця проживання, яка зазначена у паспорті та у довідці відділу обліку та моніторингу інформації (а.с.69-70,85). Іншої адреси у розпорядженні суду немає.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто в частині стягнення на користь банку простроченого тіла кредиту в сумі 15 665,15 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні прострочених процентів у сумі 5 350,25 грн. відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 16 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.34).

У анкеті-заяві сторонами досягнуто згоди щодо кредитного ліміту за платіжною картою кредитка «Універсальна» у розмірі 8 000 грн. В анкеті-заяві зазначено також про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Разом із тим, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами.

На підтвердження обґрунтування позову в частині щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами банк додав до позовної заяви розрахунок заборгованості, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані.

Разом із тим, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачає різні умови для кожного виду кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Отже, матеріали справи не містять відомостей про те, який саме вид платіжної карти кредитка «Універсальна» було обрано відповідачем, а Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», як вже зазначено вище, мають чотири різних види, які передбачають різні базові процентні ставки за користування кредитом. За таких обставин, зазначені витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг не можна вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом не можна вважати витяги з Тарифів та з Умов і правил складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки за користування кредитом та порядку нарахування процентів за користування кредитом не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягу з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що за кредитними правовідносинами, які виникли між сторонами 16 січня 2013 року, сторони досягли згоди щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів, зміни процентної ставки тощо, а тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами за користування кредитними коштами відсутні.

Наявність у матеріалах справи довідок про зміну кредитного ліміту, перевипуск кредитних карток, а також витягу про рух коштів за картками доводить ті обставини, що відповідачу дійсно були надані банком кредитні кошти та він ними користується, але дані обставини автоматично не підтверджують правомірності застосування банком до спірних кредитних правовідносин базових ставок за користування кредитом саме за кредитною картою «Універсальна gold», а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні процентів за користування кредитом, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо посилань АТ КБ "ПриватБанк" на нехтування судом першої інстанції при ухваленні рішення принципами оплатності кредитного договору, нанесення істотної шкоди усім споживачам банківських послуг, порушення стабільності функціонування фінансового сектору держави, то колегія суддів звертає увагу на те, що у справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується всіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Із огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: