Справа № 725/4445/21
Провадження № 2/727/2353/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Желик І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Поляка П.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про сплату додаткової винагороди, -

Встановив

14.07.2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом про визнання недійсним договору про сплату додаткової винагороди від 08.10.2018 року , укладеного між приватним виконавцем Кондрюком К.О. та ОСОБА_3 .

В позові посилається на те, що 22 Листопада 2017 року Першотравневий районний суд м. Чернівці на виконання рішення у справі №725/7220/14 видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 283 258 грн набутих коштів без достатньої правової підстави та 3231,51 грн витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним виконавчим документом позивач звернувся до державного виконавця, проте оскільки протягом тривалого часу реального стягнення присуджених йому судом грошових коштів з боржниці не відбулось, він звернувся із заявою про повернення йому виконавчого листа, про що державним виконавцем проставлена відповідна відмітка на виконавчому документі.

Після цього в жовтні 2018 року він звернувся до приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

На підставі заяви позивача приватним виконавцем Кондрюком К.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №725/7220/14-ц від 22.11.2017, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Враховуючи зазначене та той факт, що протягом майже року державний виконавець не здійснив жодних дій щодо реального стягнення належних коштів позивача, він підписав наданий йому примірник договору про сплату додаткової винагороди приватного виконавця.

Разом з тим, незважаючи на запевнення приватного виконавця , жодних коштів у рамках ВП №57411300 позивач не отримав, на його неодноразові звернення щодо вчених ним виконавчих дій приватний виконавець Кондрюк К.О. відповіді не надавав.

29 липня 2020 року( більш ніж півтори року після відкриття виконавчого провадження) позивач дізнався, що діяльність Кондрюка К.О. , як приватного виконавця, була припинена.

Наступного дня, 30.07.2020 року позивач звернувся до приватного виконавця Кондрюка К.О. із заявою про повернення йому виконавчого листа по ВП №57411300 та через чотири місяці виконавчий лист йому було повернуто.

Вказує, що протягом двох років , протягом яких зазначений виконавчий лист перебував на виконанні у приватного виконавця Кондрюка К.О. , йому не було перераховано жодних коштів. Авансовий внесок в сумі 5730грн. йому також повернутий не був.

В травні приватний виконавець звернувся до позивача з позовом про стягнення на його користь додаткової винагороди, що була обумовлена договором.

В зв`язку з зазначеним, посилаючись на норми законодавства, зокрема на ЗУ «Про захист прав споживачів» просить визнати недійсним договір про сплату додаткової винагороди , вказуючи на його несправедливі і недобросовісні умови , які порушують принцип правової визначеності.

20.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Поляка П.П., в якого вбачається незгода відповідача з заявленими позовними вимогами позивача. Представник позивача зокрема вказує, що відносини які склалися між сторонами не входять до кола врегулювання їх ЗУ « Про захист прав споживача». На обґрунтування своєї позиції також вказує на презумпцію правомірності правочину. Та не погоджується з твердженнями позивача про те, що приватним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду. Вказуючи, що 10 жовтня 2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. Одразу після відкриття виконавчого провадження відповідачем було накладено арешт на майно боржника. 27 грудня 2018 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Цього ж дня приватним виконавцем складено акт, яким встановлено належне повідомлення боржника про накладення арешту на його майно. Після цього відповідачем винесено постанову якою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.16 вересня 2019 року ним здійснено повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість арештованого майна. Крім того 25листопада 2019 року Кондрюком К.О. направлено документи щодо проведення реалізації майна, описаного та арештованого виконавцем при примусовому виконанні рішення суду. Також ним було подано запити до Державної служби морського та річкового транспорту України, Державної авіаційної служби України, територіального сервісного центру України. На підтвердження своїх доводів надає матеріали виконавчого провадження та вказує, що ними спростовуються твердження позивача про те, що виконавцем не вчинялися ніякі дії щодо виконання рішення суду. На підставі наведеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні позову та наполягав на його задоволені, вказуючи , що приватним виконавцем виконання виконавчого документу не було здійснене, а тому додаткову винагороду йому нема за що сплачувати. Крім того представник позивача вказував на завищений розмір додаткової винагороди та вказував, що Приватний виконавець ввів в оману позивача з метою підписання спірного договору. Називав спірний правочин таким, що порушує публічний порядок і, з цих причин, вказував на його нікчемність. Зазначав, що умови договору є несправедливими та такими що суперечать моральним засадам та інтересам суспільства. Просив визнати недійсним договір повністю. Надану відповідачем копію матеріалів виконавчого провадження просив визнати неналежним доказом, таким, що не стосується даного спору.

Представник відповідача Поляк П.П.в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, вказуючи, що жодних правових підстав для скасування спірного договору немає. Та звертав увагу суду на те, що приватний виконавець здійснив усі залежні від себе дії щодо виконання рішення суду та стягнення коштів на користь позивача. Однак тричі торги арештованого майна боржника не відбулися , а позивач відмовився залишати у себе майно боржника в рахунок стягнення боргу та звернувся з заявою до приватного виконавця про повернення йому виконавчого листа. В зв`язку з чим вважає, що умови договору про додаткову винагороду приватний виконавець виконав, а позивач недобросовісно намагається уникнути сплати за виконану роботу виконавця.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права споживача послуг та визнання недійсним договору , з тих підстав, що він уклав з Відповідачем договір про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю. Тобто факт укладення договору позивачем не заперечується.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною першою - четвертою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (Стаття 204 ЦК України).

Частиною другою, третьою, статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 22 листопада 2017 року Першотравневий районний суд м. Чернівці на виконання рішення у справі №725/7220/14 видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 283 258 грн набутих коштів без достатньої правової підстави та 3231,51 грн витрат зі сплати судового збору (а.с.7)

08.10.2018 року між сторонами укладено Договір про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю Стягував, тобто позивач по справі, сплачує додаткову винагороду приватному виконавцю у випадку, якщо:

-відповідно до п.2.2.1 Приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення рішення відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», що полягають у звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні та передано на реалізацію майно боржника , однак таке майно не реалізоване в системі електронних торгів арештованим майном (Сетам). Після чого Стягувачем подано заяву Приватному виконавцю про бажання залишити нереалізоване майно боржника за собою в порядку, визначеному ст.. 61 ЗУ «Про виконавче провадження».

-відповідно до п.2.1.2 Приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ та відкрито виконавче провадження за заявою стягувача, після чого стягувачем подано заяву Приватному виконавцю про повернення виконавчого документа без виконання згідно п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ « Про виконавче провадження»», або визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження у процесі виконання рішення ; скасування або визнання нечинним рішення на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню п.5. ст.. 39 Закону

-Відповідно до 2.1.3. Приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення з метою виконання виконавчого документа, внаслідок чого Приватним виконавцем забезпечено повне чи часткове виконання рішення , та кошти перераховано стягувачу.

-відповідно до 2.1.4. Стягувач відмовився залишити за собою майно боржника нереалізоване під час виконання рішення. Відмовою від залишення за собою нереалізованого майна боржника вважається неподання Стягувачем протягом 10 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення Приватного виконавця про бажання залишити нереалізоване майно за собою

У відповідності до п. 7.1 договору сторони погодилися, що у випадку несплати Стягувачем додаткової винагороди в порядку і строки, визначені цим договором, Стягувач несе матеріальну відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 100 % від суми винагороди , що передбачена розділом 3 цього договору, які мають бути сплачені на рахунок приватного виконавця протягом 10 днів з наступного дня після закінчення строку, передбаченим розділом 4 цього Договору.

Сторони укладеного договору ствердили, що цей договір відповідає їх інтересам, що підтверджується їх власноручними підписами.

10.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця Кондрюка К.О. з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезгаданого виконавчого листа та сплатив авансовий внесок у сумі 5730 (а.с.8-9) На підставі поданої заяви, 10.10.2018 року, було відкрито виконавче провадження ВП57411300 (а.с.10).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що боржнику за згаданим виконавчим провадженням ОСОБА_4 належить на праві власності квартира в частці 76/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ( ас.97-101)

10.10.2018 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. при примусовому виконанні згаданого виконавчого листа винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_4 (а.с.103-104) та 27.12.2018 року постановлено описати та накласти арешт на майно: будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с.93-95 )

27.12.2018 року Приватним виконавцем Кондрюком К.О. в рамках даного виконавчого провадження призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт Сервіс», для надання висновку з питань вартості описаного та арештованого майна ( а.с.86-87) Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності вартість об`єкта дослідження - квартири АДРЕСА_2 складає 2209789 грн.( а.с74) , про що позивача ОСОБА_3 повідомлено листом № 1399 від 16.09.2019 року( а.с.72)

В рамках вищезгаданого виконавчого провадження Приватним виконавцем надіслані запити в відділ державного реєстру територіальної громади м. Чернівці, з метою отримання інформації про зареєстрованих осіб в квартирі на яку накладено обтяження; в територіальний сервісний центр про отримання інформації щодо наявності в боржника транспортних засобів; пенсійний фонд та державної фіскальної служби щодо отримання інформації про доходи особи-боржника; в департамент льотної придатності , з метою отримання інформації про наявність у боржника повітряних транспортних засобів ; в державну службу морського та річкового транспорту України, з метою отримання інформації про наявність у боржника морського та річкового транспорту та отримано відповіді на вказані запити ( а.с.60-62, 76-84)

Як вбачається з протоколів проведення електронних торгів № 456547 від 27.12.2019 року, №467678 від 27.02.2020 року, протоколу №462549 від 27.01.2020 року торги з продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 не відбулися з причин відсутності учасників допущених до торгів та після кожних проведених торгів здійснювалася уцінка виставленого на продаж майна ( а.с.64-69), про що, згідно листа №1046 від 06.04.2020 року, ОСОБА_3 надіслано повідомлення разом з пропозицією вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна , а також роз`яснено, що в разі не надіслання стягувачем заяви про бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові та зазначено, що за відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий лист повертається стягувачу без виконання ( а.с.63)

Як вбачається з заяви від 30.07.2020 року підписаної власноручно ОСОБА_3 , останній звернувся до приватного виконавця Кондрюка К.О. про повернення йому виконавчого листа ВП №57411300 , в зв`язку з отриманням ним інформації про припинення діяльності Кондрюка К.О. , як приватного виконавця ( а.с. 59) На що приватним виконавцем винесено постанову від 28.11.2020 року про повернення виконавчого листа № 725/7220/14-ц стягувачу ОСОБА_3 ( ас.54-55)

Суд враховує положення ст.12, ст. 13 ЦПК, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відхиляє доводи представника позивача про визнання матеріалів виконавчого провадження неналежним доказом, оскільки в розумінні ст.77 ЦПК України, належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування та при вирішенні даного спору, саме матеріали виконавчого провадження містять всю вичерпну інформацію, що стосується спірних правовідносин. Крім того, зазначені матеріали надійшли до суду в, належним чином, завіреній копії .

Отже, з досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що Приватним виконавцем Кондрюком К.О. здійснено комплекс виконавчих дій, спрямованих на виконання виконавчого листа, зокрема: накладено арешт на майно боржника, вжиті заходи щодо оцінки цього майна; передано арештоване майно на реалізацію. Оскільки майно, в результаті трьох проведених електронних торгів не було реалізоване, позивач, належним чином був повідомлений про право залишити за собою в рахунок повернення боргу це майно, про що свідчить лист № 1046 від 06.04.2020 року. Позивач цим своїм правом не скористався. Все це, в судовому засіданні представником позивача не заперечувалося та спростоване не було.

Представник позивача в судовому засіданні також ствердив, що позивач є дієздатним, тобто наділений правом особистими діями набувати юридичних прав та обов`язків. Ствердив, що волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, його ніхто не змушував підписувати договір. Встановлено, що позивач був ознайомлений та погодився з умовами договору про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю. Про це свідчить підпис позивача в договорі. Зокрема в момент підписання ОСОБА_3 був ознайомлений з п. 2.1.4 вказаного документу, відповідно до якого стягувач зобов`язаний сплатити додаткову винагороду приватному виконавцю, в разі відмови залишити за собою нереалізоване під час виконання рішення, майно боржника. Відмовою від залишення за собою нереалізованого майна боржника вважається неподання Стягувачем протягом 10 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення Приватного виконавця про бажання залишити нереалізоване майно за собою, що також обумовлено договором. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, стягувач заяву про залишення за собою нереалізованого майна не подавав, що також в судовому засіданні ним не заперечувалося.

Відповідно до ч. 8 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. Розмір винагороди визначається на розсуд сторін, оскільки жодних встановлених ставок додаткової винагороди законом не передбачено, а тому умови договору не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Таким чином доводи представника позивача про те, що Приватним виконавцем не було вжито жодних дій щодо виконання на його користь виконавчого листа та те, що умови договору є несправедливими і його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, як споживача послуг, не знайшли свого підтвердження. Стороною позивача не надано суду доказів та обґрунтувань про те, що при укладенні спірного договору позивач був введений відповідачем в оману та те, що договір порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства. Відтак підстав спрямованих на визнання спірного договору з підстав заявлених позивачем порушених вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», суд не вбачає.

Жодних інших обгрунтувань, на доведення недійсності вчиненого правочину, що визначені ст.203 ЦК України, представник позивача не надав.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі відсутні, тому суд не здійснює розподіл судових витрат при ухваленні рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 225, 229, 230, 1233, 1257 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 81, 82,203 , 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про сплату додаткової винагороди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12.11.2021 року

Суддя Н.М. Танасійчук