Дата документу 12.01.2021
Справа № 501/3097/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (третя особа Головне управління Державної податкової служби в Одеській області) про зняття обтяження,-

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом в якому просить зняти обтяження №8195039, яке зареєстроване Чорноморською Державною нотаріальною конторою на підставі листа 02-3276 від 01.10.2001 року Іллічівського міського управління юстиції, власник майна ОСОБА_2 , ідентифікаційний код відсутній (а.с.2-5).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в процесі оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріус з`ясував, що існує нерухоме майно, на яке накладено арешт і його власником вказаний чоловік з таким же прізвищем, ім`ям та по-батькові. Ідентифікаційний код у вказаного чоловіка відсутній. Арешт, як зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладений на все майно на підставі листа 02-3276 від 01.10.2001 року Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

В зв`язку з тим, що нотаріус не має документального підтвердження щодо маси арештованого майна та інформації про його належність померлому, приватним нотаріусом Качан Л.С. 17.07.2020 року було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , що проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладене обтяження, яке виявив у реєстрі нотаріус, стало перешкодою в оформленні спадкових прав позивача після смерті чоловіка, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримують.

Відповідач, третя особа в судове засідання не прибули, були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, відзив на позов не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 вересня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.11), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Качан Л.С. від 17.07.2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , що проживав за адресою: АДРЕСА_1 ., у зв`язку з тим, що нотаріус не має документального підтвердження щодо маси арештованого майна та інформації про його належність померлому.

Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву щодо надання ідентифікуючих відомостей ОСОБА_2 , було повідомлено, що в матеріалах архівного фонду Іллічівської міської державної нотаріальної контори Одеської області знаходиться лист №02-3276 від 01.10.2001 року Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, на підставі якого накладено арешт на майно громадянина ОСОБА_2 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .

Будь-які інші ідентифікуючі дані щодо громадянина ОСОБА_2 відсутні.

КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області надав відповідь з повідомленням про те, що станом на 29.12.2012 року на території Чорноморської міської ради за ОСОБА_2 об`єктів нерухомості (будинку, квартири, кімнати, тощо) не зареєстровано. Адреси: АДРЕСА_2 не існує, а за адресою: АДРЕСА_2 право власності за ОСОБА_2 не зареєстроване.

Так як лист за №02/3276 від 01.10.2001 року з повідомленням про накладення арешту був підписаний державним виконавцем міського управління юстиції Одеської області, позивач звернулася з відповідною заявою щодо зняття обтяження та отримала відповідь за № 28 35233 від 28.07.2020 року, де вказано, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження за параметрами пошуку: боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), виконавчі провадження не перебували та не перебувають. Станом на 28.07.2020 року внести зміни до обтяження №8195039 або припини його чинність не має можливості, запропоновано звернутися до суду щодо винесення рішення про зняття арешту з майна.

Разом з цим було повідомлено, що, відповідно до розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки», матеріали виконавчих проваджень, номенклатурні справи, до 2016 року, включно, у визначеному Законом порядку та строк - знищено.

Також позивач зверталась з запитом до Іллічівського міського суду Одеської області в якому просила повідомити про наявність винесених судом вироків у кримінальних справах відносно ОСОБА_2 в період 2000-2001 років. У відповідь суд повідомив, що 21 березня 2001 року Іллічівським міським судом Одеської області було винесено Вирок відносно ОСОБА_2 та надано його копію.

З наданої копії вироку вбачається, що дійсно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) був засуджений до 3 років позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке перебувало у його власності. З вироку видно, що даний громадянин був уже неодноразово судимий та вказана адреса його проживання як АДРЕСА_2 (саме через дріб, як і у листі державного виконавця).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14), у віці 35 років, тобто роком його народження є 1977 рік.

Таким чином, на майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено арешт і його власником вказаний чоловік з таким же прізвищем, ім`ям та по-батькові. Ідентифікаційний код у вказаного чоловіка відсутній. Арешт, як зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладений на все майно на підставі листа 02-3276 від 01.10.2001 року Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Пріоритетним об`єктом судового захисту є невід`ємні права громадянина, передусім право приватної власності, яке є непорушним. Чинна Конституція України закріпила принцип, за яким кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб набуває втілення в можливості звертатися до судів загальної юрисдикції з вимогою про звільнення майна з-під арешту. А отже, розгляд цих справ у судах відповідно до вимог чинного законодавства сприяє відновленню порушених прав указаних осіб.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Практика Верховного Суду України (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису») при розгляді справи даної категорії вказує на те, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно з ч.2 ст.50 Закону «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який втратив чинність 05.01.2017 року, але діяв на момент виникнення правовідносин, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, у зв`язку з наявністю арешту позивач не може реалізувати свої спадкові права, тому останнє підлягає захисту з боку суду шляхом ухвалення рішення про звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (третя особа Головне управління Державної податкової служби в Одеській області) про зняття обтяження, -задовольнити.

Зняти обтяження №8195039, яке зареєстроване Чорноморською Державною нотаріальною конторою на підставі листа 02-3276 від 01.10.2001 року Іллічівського міського управління юстиції, власник майна ОСОБА_2 , ідентифікаційний код відсутній.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя