Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2453/20

04 листопада 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: Павлюк Н.

представника відповідачів: Куцого О.С.

розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Позовні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію по інвалідності з 22.01.2008 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію по інвалідності з 02.06.2005 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.06.2016 р. №85 «Про перевірку та підготовку даних АСОПД/КОМТЕХ-W для завантаження в РЗО» було встановлено, що пенсіонери за вказаною адресою при призначенні пенсії не проживають.

У зв`язку з цим, з 01.12.2016 р., виплату пенсії ОСОБА_2 , а з 01.01.2017 р., виплату пенсії ОСОБА_3 було переведено на Надвірнянське відділення поштового зв`язку ЦВЗ №4.

В квітні 2017 року, відділенням поштового зв`язку було виплачено пенсію ОСОБА_2 за період з 01.12.2016 р. по 30.04.2017 р., на суму 9503,45 грн. та ОСОБА_3 за період з 01.12.2016 р. по 30.04.2017 р. на суму 6690,12 грн.

Надвірнянський районний відділ УДМС України в Івано-Франківській області листом від 25.05.2017 р. №19/2307 повідомив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 15.05.2016 року вибули на постійне місце проживання в США.

Оскільки, між Україною та США не укладено договору про соціальне забезпечення, тому права на виплату пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту виїзду до США не мали.

Так як, відповідачі не повідомили про свій виїзд на постійне місце проживання за кордон, тому виникли переплати пенсій.

По пенсійній справі ОСОБА_2 в сумі 20354,09 грн. (за період з 01.06.2016 р. по 30.11.2016 р.) в сумі 10850,64 грн. виплачено через відділення Приватбанку; за період з 01.12.2016 р. по 30.04.2017 р. в сумі 9503,45 грн. - виплачено відділенням поштового зв`язку у квітні 2017 р..

По пенсійній справі ОСОБА_3 в сумі 17555,43 грн. за період з 01.06.2016 р. по 30.11.2016 року в сумі 10865,31 грн., виплачено через відділення Приватбанку, за період з 01.12.2016 р. по 30.04.2017 р. в сумі 6690,12 грн., виплачено відділенням поштового зв`язку в квітні 2017 р.

Надвірнянським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 30.10.2017 було направлено матеріали переплати в Надвірнянський відділ поліції та лист щодо наявності складу злочину. Згідно листа Надвірнянського відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області №652/108/50/01 від 29.01.2020 зазначено, що за матеріалами, надісланими Надвірняським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України 30.10.2017 за №6506/06, слідчим відділенням Надвірнянського відділу поліції внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України за №0000741. Дане кримінальне провадження було закрито 30.12.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомили вчасно про свій виїзд на постійне місце проживання за кордон, вважають що слід стягнути переплати пенсії з ОСОБА_2 в сумі 20354,09 грн. та ОСОБА_3 в сумі 17555,43 грн.

Короткий зміст відзиву на позов:

05.04.2021 від представника відповідача-адвоката Куцого О.С. поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сторона відповідачів позовні вимоги не визнають, вважають позовної вимоги безпідставними. Також зазначив, що в позовній заяві Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області безпідставно посилається на ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає обов`язок повідомляти орган, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру або припинення її виплати, так як із вищевказаного випливає, що при виїзді за кордон пенсіонера громадянина України право на отримання пенсії зберігається і не впливає на її розмір. Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України" та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера. А тому, просив у задоволенні позовної заяви Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії - відмовити.

Короткий зміст відповіді на відзив:

20.04.2021 від представника позивача поступила відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не погоджується з аргументами викладеними у відзивах та вважає наступне . Згідно із п.3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі Закон-1058-IV) застраховані особи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХП (далі Закон-№1788-ХП) пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії, пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Представник відповідачів у відзиві на позовну заяву посилається на Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49 другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та вказує, що зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). При цьому згідно з п. з резолютивної частини Рішення Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України ( 254к/96-ВР ) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Проте, відповідні зміни до законодавства не внесено та відсутній механізм переведення коштів для виплати пенсії в країни з якими не укладено договір. Більше того, норми статті 16 Закону 1058-ГУ та ст. 102 Закону №1788-XII на даний час не змінені, неконституційними не визнавалися, є чинними та відповідно підлягають до застосування. А тому, вважає що є дії відповідачів є неправомірними та такими, що порушують норми чинного законодавста, а тому з них слід стягнути надмірно виплачену пенсію.

Також не погодилася з документами, які надані представником відповідача на підтвердження повноважень представлення відповідачів в суді та розміром правової допомоги. Вважають зазначені витрати на правову допомогу безпідставними та необґрунтованими, а також всі вони здійснюються в межах однієї справи.

Також не погодилася з доводами представника відповідача при подачі відзивів на позовну заяву, де ним зазначено, що про розгляд даної справи йому не було відомо до 23.03.2021 та вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалу про відкриття провадження у даній справі не отримували. Однак, не зазначає за яких обставин відповідачам стало відомо про факт відкриття провадження у справі та не долучає доказів того, що саме 23.03.2021 дізнався про перебування в провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області даної справи. Просили залишити без розгляду відзиви від 03.04.2021 подані представником відповідача, позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволити в повному обсязі.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзиви, просила суд позов задоволити та стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області надміру виплачену пенсію з ОСОБА_2 в розмірі 20354,09 грн. та з ОСОБА_3 17555,43 грн.. Відносно витрат на правову допомогу, вважає їх неспівмірними.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Просив постановити рішення, яким у задоволенні позовної заяви Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення переплати пенсії відмовити повністю. Також просив стягнути з позивача на користь відповідачів понесені ними витрати на правову допомогу в порядку ст.133-137 ЦПК України, так як при підготовці матеріалів відповідачі змушені були звернутися до адвоката для надання правової допомоги, в результаті чого ними було здійснено витрати в розмірі по 2500,00 грн. кожний, що підтверджується договором про надання правової допомоги та квитанціями.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 постановлено проводити слухання справи в режимі відеоконференції.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_2 від 10.04.2008 про призначення пенсії, та протоколу № 185 від 29.05.2008, Управлінням ПФУ в Надвірнянському районі відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію за віком з 22.01.2008 відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 11-14).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 02.06.2005 про призначення пенсії, та протоколу № 2883 від 28.10.2005, Управлінням ПФУ в Надвірнянському районі відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію за віком з 02.06.2005 відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 24-27).

Згідно інформації Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області від 25.05.2017 № 19/2307 щодо осіб, які оформили документи для виїзду на постійне місце проживання за кордон вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2016 році оформили документи для виїзду на постійне місце проживання за кордон (а.с. 15-16).

З інформації Надвірнянського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області від 13.06.2017 № 19/2706 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 20.02.2014 року, вибув 15.05.2016 року в США; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 18.09.2008 року, вибула 15.05.2016 року в США; (а.с. 17-20).

З копії довіреності м.Нью Йорк, США від 20.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , який постійно проживає в АДРЕСА_1 і тимчасово перебуває на території США доручає ОСОБА_4 отримувати його пенсію в Надвірнянському відділенні Укрпошти з місяця грудня 2016 року (а.с. 21-22).

Як вбачається з копії розрахунку переплати по пенсійній справі № 162576 ОСОБА_2 (виїзд на ПМП), нараховано переплату пенсії за період з червня 2016 по квітень 2017 в сумі 20354,09 грн. (а.с. 23).

З копії довіреності м.Нью Йорк, США від 28.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 , який постійно проживає в АДРЕСА_1 і тимчасово перебуває на території США доручає ОСОБА_4 отримувати її пенсію в Надвірнянському відділенні Укрпошти з місяця грудня 2016 року (а.с. 34-35).

Як вбачається з копії розрахунку переплати по пенсійній справі №158965 ОСОБА_3 (виїзд на ПМП), нараховано переплату пенсії за період з червня 2016 по квітень 2017 в сумі 17555,43 грн. (а.с. 36).

Згідно листа Надвірнянського відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області №652/108/50/01 від 29.01.2020 зазначено, що за матеріалами, надісланими Надвірнянським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України 30.10.2017 за №6506/06, слідчим відділенням Надвірнянського відділу поліції внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України за №0000741. Дане кримінальне провадження закрито 30.12.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.37- 41).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 3 та 8 Конституції України).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (стаття 64 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І Хартії). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Правовідносини щодо виплачених надміру пенсій, серед іншого, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на яку позивач покликається як на основну підставу своєї вимоги, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Веховною Радою України.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Крім того, до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії, пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Сам механізм повернення коштів, надміру сплачених за призначеними пенсіями врегульовано Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695 (надалі Порядок).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За приписами пункту 2 частини першої статті 49 Закону України від 09.07.2003 №1058-ГУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058-ІУ встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України" та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №75 7/42126/15-а та висловлена в нових підходах Верховного Суду до захисту права на пенсію громадян України, які проживають за її межами (між принципами законності та справедливості).

Верховний Суд акцентує увагу на рішенні КСУ від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яке чітко зазначає, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії в старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тому разі, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладений відповідний договір.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, а також Верховного Суду в постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17, від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а тощо.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що нормами пенсійного законодавства чинного на момент ухвалення цього рішення та на момент виникнення спірних правовідносин передбачено повернення та/чи стягнення надмірно виплачених сум пенсій лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема через зловживання, надання недостовірної інформації чи ненадання відповідної інформації, а також в разі подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, законом саме на позивача (його представника) покладено процесуальний обов`язок доведення наявності вказаних вище порушень зі сторони пенсіонера та його вини у надмірній виплаті пенсії.

Проте, незважаючи на вказані вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у тому, що їм, ніби то, надміру виплачувалась пенсія та/чи існування зі сторони відповідачів будь-яких зловживань, фактів подання недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації.

Як встановлено судом, та вказано вище, недобросовісності з боку набувачів пенсії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивачем не доведено, доказів на підтвердження такої не надано.

Таким чином, на підставі вказаного, враховуючи, що обов`язковою підставою для відшкодування зайво нарахованої пенсії згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність зловживань з боку пенсіонера, подання ним недостовірної інформації чи неподання належної інформації, а також ймовірна наявність рахункової помилки, а позивач, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, не довів наявність ні першого, ні другого, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Доводи представника позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про те, що після рішекнян Конституційного суду відповідні зміни до законодавства не внесено та відсутній механізм переведення коштів для виплати пенсії в країни, з якими не укладено договір, суд не бере до уваги, оскільки пенсія ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з червня 2016 рік по квітень 2017 року нараховувалася правомірно, у відповідності до статті 46 Конституції України, яка передбачає соціальний захист у вигляді виплати пенсії.

Також суд не бере до уваги і посилання представника позивача про те, що норми статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на даний час не змінені, неконституційними не визнавалися, є чинними та, відповідно, підлягають до застосування, оскільки даними нормами передбачено обов`язок пенсіонерів повідомляти органи, що призначають пенсії, про зміну умов та обставин, що впливають на виплату пенсій, та не передбачено припинення виплати пенсії у зв`язку із проживанням (перебуванням) пенсіонера за кордоном.

Щодо стягнення судових витрат по справі суд виходить з наступного.

Суд відхиляє заперечення представника позивача щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, який є неспівмірним з складністю справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного вбачається, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, тобто в даному випадку на сторону відповідача.

Як встановлено судом, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Куцим О.С. укладено Договір №021 від 23.03.2021 року про надання правової допомоги, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. (а.с. 88-90).

Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат на правову допомогу витрати становлять 2500,00 гривень (а.с. 91).

Згідно квитанцій за №013/2021 від 02.04.2021 року та надання правової допомоги адвокату Куцому О.С. відповідачем ОСОБА_2 сплачено 2500,00 грн. (а.с. 92).

Також між відповідачем ОСОБА_3 та адвокатом Куцим О.С. укладено Договір №020 від 23.03.2021 року про надання правової допомоги, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. (а.с. 100-102).

Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат на правову допомогу витрати становлять 2500,00 гривень (а.с. 103).

Згідно квитанцій за №012/2021 від 02.04.2021 року та надання правової допомоги адвокату Куцому О.С. відповідачем ОСОБА_3 сплачено 2500,00 грн. (а.с. 104).

Постановою від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 Верховний Суд висловив наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта».

Вказаний розмір судових витрат погоджений адвокатом та клієнтом, що підтверджується договором про надання адвокатських послуг, п.3-4 якого визначає, що за надання послуг з представництва інтересів клієнта в Надвірнянському районному суді при розгляді цивільної справи сплачується фіксований розмір винагороди. Сума винагороди становить 2000,00 грн., в тому числі представництво інтересів в суді за кожне судове засідання в суді І інстанції 500,00 грн. Даний договір підписано сторонами (а.с. 88-90,100-102).

Таким чином суд вважає, що доводи представника відповідача щодо співмірності судових витрат на правову допомогу є обґрунтованими.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду:

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що стороною позивача не було надано жодних відомостей, які б підтверджували факт, що при нарахуванні позивачем пенсії була допущена рахункова помилка, як і не надано відомостей про допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати,а тому в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії необхідно відмовити.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт стороною відповідача надано договір про надання правової допомоги та квитанцію про оплату наданих послуг, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України (а.с.88-92, 100-104). При цьому стороною представника позивача не доведено належними доказами неспівмірність витрат на правову допомогу, понесених відповідачами.

Тому враховуючи вище наведене, необхідно стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 2500 грн. 00 коп. кожному сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати підлягають стягненню з позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь держави 4204 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 19,24, Конституції України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса місця знаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців 15), на користь держави - 4204 грн. 00 коп. (чотири тисячі двісті чотири гривні) судового збору.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса місця знаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців 15), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) - 2500 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень) сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса місця знаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців 15), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) - 2500 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень) сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса місця знаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців 15).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 12.11.2021 року.