Провадження № 22-ц/811/2598/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 грудня 2018 року їй відкрито картковий рахунок в Акціонерному товаристві «ОТП Банк» та видано банківську карту, якою вона тривалий час користувалася у зв`язку з чим станом на 22 липня 2020 року доступний залишок коштів на її рахунку становив 75 000 грн. Стверджує, що 22 липня 2020 року на її мобільний телефон прийшло СМС-повідомлення про сплату за товар/послуги на суму 50 000 російських рублів, за декілька секунд прийшло ще одне СМС-повідомлення про сплату за товар/послуги на суму 50 000 російських рублів, відтак залишок на її рахунку склав 35 063.86 грн., а в подальшому прийшло ще одне СМС-повідомлення «Відмова: операція заборонена» доступний залишок на рахунку нуль. Зазначає, що жодних операцій по картковому рахунку не здійснювала, про що повідомила банк, звернувшись з відповідною письмовою заявою, а також правоохоронні органи, звернувшись із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного державного реєстру судових розслідувань за № 0001087, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України та встановлено, що невідома особа, незаконно втрутилася в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж, невстановленим шляхом, перебуваючи в м. Ростов-на-Дону Російської Федерації зняла з її банківської картки грошові кошти в сумі 50 000 рублів, що становить 39 980.14 грн. Вказує, що служба безпеки банку встигла заблокувати та повернути на картковий рахунок грошові кошти в розмірі 35 019.86 грн., однак кошти в розмірі 39 980.14 грн. їй повернуто не було, а банк повідомив її, що не вбачає підстав для задоволення її вимоги стосовно повернення коштів на її рахунок. Вважає, що тільки клієнт може ініціювати списання коштів з рахунку, а банк зобов`язаний ідентифікувати його особу, а у разі порушення банком правил розрахункових операцій, що спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність, що полягає в обов`язку повернути на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів. Звертає увагу, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк виконує також функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Наголошує, що вона не вчиняла будь-яких дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунку, крім того нею виконано обов`язок щодо своєчасного повідомлення банку про втрату коштів з рахунку. З наведених підстав просить стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 39 980,14 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 39 980.14 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 840.80 грн.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «ОТП Банк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції порушив його право на справедливий суд, оскільки однобічно поклав тягар доказування відсутності вини банку у списанні коштів виключно на нього, не врахувавши неможливість доведення обставин, які б безспірно доводили, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначає, що позивачем не доведено, що вона не причетна до шахрайських дій, щодо списання грошових коштів з її карткового рахунку шляхом випадкового передання свого ПІН-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, третім особам. Вказує, що банк виконує дистанційні розпорядження клієнта, передані за допомогою системи OTP SMART та ідентифікації особи, шляхом ведення логіну та статичного паролю, а клієнт зобов`язаний після перевірки наданих банку реквізитів підтверджувати кожне своє розпорядження, надане до банку, шляхом введення динамічного паролю. Звертає увагу, що для проведення транзакції по списанню оспорюваних грошових коштів з карткового рахунку позивача, необхідно ввести пароль, який повинен знати лише позивач, та підтвердити кожну транзакцію має також лише позивач. Вважає, що банк діяв в рамках чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для стягнення з нього коштів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року призначено на 16 год. 00 хв. 01 листопада 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 11 листопада 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 01 листопада 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 11 листопада 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що банком не будо забезпечено достатніх заходів безпеки, які б унеможливлювали ініціацію неналежного переказу, що сприяло несанкціонованому заволодінню коштами позивача, тому відповідач за рахунок власних коштів повинен відшкодувати позивачу завдані збитки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч. 3 ст. 1066 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 73 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що шляхом підписання анкети-заяви про надання банківських послуг № 0307/980/1059326/18 від 28.12.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено договір про надання банківських послуг від 28 грудня 2018 року, за умовами якого банк відкрив позивачу поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 та надав відповідний платіжний засіб.

На виконання умов договору про надання банківських послуг № 0307/980/1059326/18 від 28.12.2018 року банк надав ОСОБА_1 картку № НОМЕР_2 .

Звітом-рахунком за період з 21 липня 2020 року по 22 липня 2020 року підтверджується, що станом на початок звітного періоду на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , знаходилося 75 000 грн., однак доступний залишок на кінець періоду становив 35 019.86 грн.

Роздруківкою смс-повідомлень підтверджується, що 22 липня 2021 року 10 год. 20 хв. з платіжної картки *3063 списано 50 000 російських рублів як сплату за товари/послуги, внаслідок чого доступний залишок становив 55 009.93 грн., в подальшому о 10 год. 20 хв. з платіжної картки *3063 списано ще 50 000 російських рублів як сплату за товари/послуги, відтак доступний залишок становив 35 019.86 грн., о 10 год. 55 хв. надійшло смс-повідомлення «Відмова: Операція заборонена. Доступний залишок 0 доларів США».

Крім того, в розділі II «Заблоковані суми» Звіту-рахунку за період з 21липня 2020 року по 22 липня 2020 року зазначені як заблоковані дві операції з списання коштів з вищезазначеного рахунку за № НОМЕР_3 на суму 50 000 рублів, що становить 19 990.07 грн., та № 023086 на суму 50 000 рублів, що становить 19 990.07 грн.

З наявної в звіті-рахунку за період з 21 липня 2020 року по 22 липня 2020 року інформації щодо найменування операції та місця її проведення вбачається, що вищезазначені банківські операції здійснені шляхом розрахунку через POS-термінал в м. Ростов-на-Дону Російської Федерації.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначаються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0001087 від 23 липня 2020 року підтверджується, що за заявою ОСОБА_1 від 22 липня 2020 року Личаківським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в Галицьке відділення АТ «ОТП Банк» із заявою, в якій зазначила про те, що нею не здійснювалися обидві операції по сплаті 50 000 російських рублів кожна, які були здійснені 22 липня 2020 року з її карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП Банк», про які вона дізналася з отриманих смс-повідомлень.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2020 року АТ «ОТП Банк» листом № 608-1-608-5-608-1/449 від 09 вересня 2020 року повідомив ОСОБА_1 про те, що проведеним банком розслідуванням встановлено, що банківські операції, які були зазначені в заяві про спірні транзакції від 22 липня 2020 року, виконані згідно усіх вимог платіжної системи та послуги надані в повному обсязі.

Відповідно до абз. 2 п. 7 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі Положення) емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Пунктом 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності, оскільки вищезазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції по списанню з її рахунку коштів в розмірі 39 980,14 грн., зважаючи на те, що після отримання смс-повідомлень про списання коштів з її банківського рахунку позивач невідкладно, в той самий день, звернулася із заявою в банк, зазначивши, що такі банківські операції нею не вчинялися, та в правоохоронні органи щодо незаконного стягнення вищезазначеної суми коштів з її банківського рахунку, беручи до уваги, що стягнення коштів відбулося шляхом розрахунку за товари/послуги в POS-терміналі в м. Ростов-на-Дону Російської Федерації, що значно віддалений від м. Львова, де проживає ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути 39 980,14 грн., які були безпідставно списані з її банківського рахунку внаслідок неналежного переказу.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що вона не сприяла списанню коштів з її банківського рахунку, зокрема, шляхом ненавмисної чи випадкової передачі свого ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третім особам, не можуть братися до уваги, оскільки саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення належними та допустимими доказами того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 20121 року у справі № 751/6050/18.

Покликання апелянта на те, що для проведення транзакції по списанню оспорюваних коштів з карткового рахунку позивача, необхідно ввести пароль, який повинен знати лише позивач, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 11.11.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк