Справа № 276/1135/21
Провадження по справі №2/276/890/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до змісту якої просить суд: здійснити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділ спільного майна подружжя, визнавши за кожним право власності на Ѕ частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (та складається з: житлового будинку літера А, загальною площею 67,8 кв.м., житлова площа - 52,9 кв.м., надвірних будівель та споруд - літня кухня (літера Б), сарай (літ. В), дровітник (літ. Г), туалет (літ. У), колодязь (літ. К), огорожа (№ 1-2) на неприватизованій земельній ділянці; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі зареєстрованому 09.11.1996 року. За час спільного проживання у шлюбі та ведення сумісного господарства, за спільні кошти вони в 2001 році придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому позивач зареєстрована на даний час. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.12.2011 року, шлюб між ними розірвано. 16.02.2013 року між сторонами повторно зареєстровано шлюб, який за рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.10.2020 року, розірвано. Після розірвання шлюбу вони не можуть домовитись про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та не досягнуто згоди щодо грошової компенсації частки у спільному майні, тому позивач змушена звертатись до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2021 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи. 15.11.2021 від позивача, ОСОБА_1 , надійшла заявапро розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити (а.сп.37).

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 15.11.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій відповідач просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову (а.сп.38).

Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.12.2011 року, шлюб зареєстрований 09.11.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано (а.сп.8).

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 16.02.2013 року підтверджується, що 16 лютого 2013 року між сторонами зареєстровано шлюб повторно (а.сп.9).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 09.10.2020 року, шлюб між сторонами розірвано 09.10.2020 року (а.сп.17)

05 червня 2003 року ОСОБА_2 придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1660 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.06.2003 року, зареєстрованого державним нотаріусом Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 1253 (а.сп.39).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Топорищенської сільської радий Хорошівського району Житомирської області № 925 від 13.10.2020 року про те, що згідно запису по господарської книги за 2016-2020, сторінки 60-61 особового рахунку № НОМЕР_3 Топорищенської сільської ради, житловий будинок АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_2 (а.сп.11).

Довідкою виданою виконкомом Топорищенської сільської радий Хорошівського району Житомирської області № 757 від 30.09.2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.сп.10).

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить здійснити поділ житлового будинку шляхом визнання за нею та за відповідачем права власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що придбаний 05.06.2003 року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя, а тому вказаний об`єкт нерухомості підлягає поділу на загальних підставах, тобто по 1/2 частині кожному із подружжя.

Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає, що у додаткових доказах на підтвердження вищевказаних обставин необхідності немає.

У зв`язку з наведеним, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідач позов визнав, то з державного бюджету на користь позивача підлягає поверненню 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову до суду суми судового збору, тобто кошти в сумі 420,40 грн., а решта суми судового збору, тобто кошти в сумі 420,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-79, 81, 82, 89, 141, 206, 247, 263 ЦПК України, статтями 60, 61, 69, 70, 71, 163 372 СК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності, задовольнити.

Здійснити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділ спільного майна подружжя, визнати за кожним право власності на Ѕ частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (та складається з: житлового будинку літера А, загальною площею 67,8 кв.м., житлова площа - 52,9 кв.м., надвірних будівель та споруд - літня кухня (літера Б), сарай (літ. В), дровітник (літ. Г), туалет (літ. У), колодязь (літ. К), огорожа (№ 1-2) на неприватизованій земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя А.М. Збаражський