ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1308/21 Справа № 213/3278/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, Аціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. у м. Кривому Розі повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В.,звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи з 14.12.1999 року по 03.01.2017 року дробильником ДФ №1 ВАТ «Південний ГЗК» (правонаступником якого є АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» внаслідок недосконалості робочого місця позивач ОСОБА_1 підпадав під вплив загальної вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники.

У зв`язку із шкідливими умовами праці, з вини відповідача, позивач отримав хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.), група «В», легенева недостатність першого-другого ступеню (ХОЗЛ); вібраційна хвороба другого ст. від дії загальної вібрації з генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладненим перенесеним САК ІІІ ст. внаслідок розриву мішотчатої аневризми у вигляді грубих окорухових порушень, помірного лівобічного геміпарезу, гіпертонічною хворобою у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня) остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. Висновком МСЕК від 06 березня 2018 року ОСОБА_1 вперше визначено ступень втрати професійної працездатності - 65% (50% по вібраційній хворобі, 15%- по ХОЗЛ) та встановлено третю групу інвалідності. При черговому переогляді МСЕК 11 лютого 2020 року позивачу підтверджено вказаний відсоток втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності.

Внаслідок професійного захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває стійкий ниючий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, слабкість у лівих кінцівках, терпкість пальців рук і ніг, утруднення мови, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, постійний головний біль, при зміні положення та рухах запаморочення, зниження пам`яті, порушення сну, біль у грудній клітині, підвищення артеріального тиску. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття, особливостями лікування та необхідністю лікарського спостереження, вживання лікарських засобів. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 306 995 грн, які просить стягнути з відповідача без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 150000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 1500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішеннязмінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням позивач постійно відчуває стійкий ниючий біль та обмеження об`єму рухів у шийному і поперековому відділах хребта, утруднення мови, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель, постійний головний біль . З причини загострення професійних захворювань істотно змінився звичний спосіб життя Позивача, суттєво знизилась його життєва активність. тривалі курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, Позивач вже протягом багатьох років в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

В апеляційній скарзі представник відповідача АТ «Південний ГЗК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог,

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що при працевлаштуванні позивач був повідомлений про умови праці, наявність небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та усвідомлював можливість ушкодження здоров`я. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу. Судом порушено норми матеріального права та не застосовано до спірних правовідносин ст.. 1167 ЦК України, ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці», що в свою чергу призвело до прийняття не законного рішення. На думку представника відповідача, позивач свідомо довгий час працював в умовах впливу шкідливих факторів значно перевищивши стаж роботи, необхідний для отримання пенсії на пільгових умовах, а тому визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, представник АТ «Південний ГЗК» просить відмовити в її задоволенні.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ,яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити та заперечувала проти доводів апеляційної скарги представника позивача та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 у період з 16 січня 1996 року по 01 липня 1996 року працював учнем дробильника в аглоцеху на Новокриворізькому державному гірничо-збагачувальному комбінаті. З 01 липня 1996 року по 01 грудня 1999 року працював в агломераційному цеху - дробильником, з 14 грудня 1999 року по 01 травня 2006 року працював дробильником дробильної фабрики ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», з 01 травня 2006 року по 03 січня 2017 року позивач працював в управлінні дробильно- транспортного комплексу дробильником, з 03 січня 2017 року позивача переведено підсобним робітником на 0,25 ставки дільниці з обслуговування господарчих об`єктів цеху підготовки виробництва та складського господарства(а.с.50-53).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціального багатопрофільного лікувально-профілактичного закладу №1518 від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ступеня; вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрації з генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладненим перенесеним САК ІІІ ст. внаслідок розриву мішотчатої аневризми у вигляді грубих окорухових порушень, помірного лівобічного геміпарезу, гіпертонічною хворобою у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (L5, S1, С6, С7, С8), двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня) остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів (а.с.24-27).

Відповідно до п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.01.2018 року вказано, що згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача від 23.11.2016 року та доповненнями до неї, оцінка умов праці колишнього дробильника УДТК ПАТ «ПІВДГЗК» віднесена: по речовинам фіброгенної дії - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по вібрації - загальна до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по шуму - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». Загальна оцінка умов праці відноситься до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».

Виходячи з п.16 Акту профмаршрутом для встановлення професійного характеру захворювання визнано роботу учнем дробильника (16.01.1996 - 01.07.1996) та дробильником агломераційного цеху №3 НКГЗК (01.07.1996 - 01.12.1999); дробильником ДФ №1 УДТК ВАТ «ПІВДГЗК» (14.12.1999 - 01.07.2017).

Відповідно до пункту 17 вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання позивача визначено: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний та вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію в повітрі робочої зони в 3,9-6,1 разів перевищує ГДК. На інших підприємствах, зазначений в п.16 Акту вміст пилу в повітрі робочої зони в 5,3 рази перевищує ГДК (а.с.18-21).

Висновком МСЕК від 06 березня 2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65 % втрати професійної празездатності, з яких : 50% - по вібраційній хворобі, 15% - по ХОЗЛ з 20 лютого 2018 року до 01 березня 2020 року, з наступним переоглядом 01.02.2020 року. Встановлена 3 група інвалідності (а.с.10-11).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 01 лютого 2020 року позивачу підтверджена 65% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності з 01 березня 2020 року по 01 березня 2022 року. Дата наступного переогляду 01.02.2022 року (а. с. 12-17).

Відповідно до наданих виписок-епікризів виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 неодноразово проходив стаціонарне лікування в медичних закладах з приводу наслідків професійного захворювання та скаргами на їх загострення (а.с.31-43).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 19.01.2018 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота на підприємстві відповідача АТ "ПівдГЗК", впродовж більше більше 20 років в умовах впливу пилу і 17 років в умовах впливу вібрації.(а.с.4-5).

Отже, роботодавець АТ "ПівдГЗК" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ "ПівдГЗК" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача, а саме еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний та вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію в повітрі робочої зони в 3,9-6,1 разів перевищує ГДК.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, оскільки його турбує стійкий ниючий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, слабкість у лівих кінцівках, терпкість пальців рук і ніг, утруднення мови, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель, постійний головний біль, при зміні положення та рухах запаморочення, зниження пам`яті, порушення сну, біль у грудній клітині, підвищення артеріального тиску.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Посилання представника відповідача ПАТ «Південний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом, професійне захворювання позивача ОСОБА_1 виникло не у зв`язку з тривалою працею останнього за професією, а у зв`язку з недосконалістю робочого місця яке було пов`язано з впливом шкідливих факторів, показники якої перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, тобто через порушення роботодавцем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не застосування до спірних правовідносин ст.. 1167 ЦК України, ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці».

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання як представника позивача так і представника відповідача АТ "ПівдГЗК" в апеляційних скаргах щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача саме на підприємстві відповідача, впродовж більше більше 20 років в умовах впливу пилу і 17 років в умовах впливу вібрації, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 65%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, звільнення з виробництва через отримане професійне захворювання за станом здоров`я. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65%, встановлення третьої групи інвалідності що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн. відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович та Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: