ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/685/21
Провадження № 22-ц/4820/1689/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

суддів Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року (суддя Гавриленко О.М.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 25 жовтня 2014 року. ОСОБА_1 було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 41 000 грн. та видано кредитну картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору станом на 12 квітня 2021 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 62 254 грн. 19 коп., яка складається з:

- 51 222,96 грн. заборгованість за тілом кредиту (в тому числі 51 222,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 11 031,23 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25.10.2014 у розмірі 62 254 грн. 19 коп., а також судовий збір у розмірі 2270 грн.

Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 51222 гривні 96 копійок заборгованості за договором б/н від 25 жовтня 2014 року за простроченим тілом кредиту та судовий збір в розмірі 1867 гривень 76 копійок, а всього 53090 гривень 72 копійки.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Вважає, що вказане рішення в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що свідчить, що між сторонами укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, відтак, є всі достатні підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору.

Відповідач після отримання картки активувала картку та користувалась нею, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору, тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

Відсутність підпису боржника на відповідних Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, а є договором приєднання, де інша сторона може лише приєднатись до таких Умов, висловивши певним чином згоду на них.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує на те, що в паспорті споживчого кредиту та в Тарифах Банку зазначені: процентна ставка, яка застосовується за межами пільгового періоду 43,2% річних та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 86,4% річних.

Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту (заборгованість за простроченими відсотками).

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти під певні відсотки.

Не маючи жодних доказів проти вимог позивача, суд першої інстанції в обґрунтування рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у справі.

Суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); копія наказу Банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» (у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); підписаний позичальником Паспорт споживчого кредитування.

За відсутності поданих стороною відповідача будь-яких доказів, які б стосувались предмету доказування, суд першої інстанції поклав на позивача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим уклала договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви б/н від 25 жовтня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 11).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 змінено тип та найменування позивача, про що зазначено в його Статуті.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку шляхом роздруківки з офіційного сайту банку www.pb.ua.

Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення тіла кредиту, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконувала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25 жовтня 2014 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»); розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 25 жовтня 2014 року станом на 12 квітня 2021 року, виписку по рахунку відповідача (а. с. 6-8, 11, 14, 15-42, 43-48).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримала кредитну картку 06 вересня 2018 року № НОМЕР_1 строком дії до серпня 2022 року (а. с. 10).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 відбувалась зміна кредитного ліміту, зокрема востаннє 24 січня 2020 року - збільшено кредитний ліміт до 41 000 грн., а 4 листопада 2020 року - зменшено кредитний ліміт до 0 грн. (а. с. 9).

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 станом на 16 квітня 2021 року вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти та користувалася ними.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25 жовтня 2014 року, станом на 12 квітня 2021 року існує заборгованість в сумі 62254 гривні 19 копійок, з яких: 51222 гривні 96 копійок заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту), 11031 гривня 23 копійки заборгованість за нарахованими відсотками (а. с. 6-8).

Судом також встановлено, що підписана відповідачем заява не містить процентної ставки за надані кошти.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 жовтня 2014 року, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, суд виходив з того, що підписана відповідачем заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти. Хоча витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір комісії, відповідальність сторін у вигляді штрафу, а також містяться додаткові положення, позовну давність щодо вимог банку - 50 років, а також інші умови, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим місцевий суд зазначив, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що свідчить, що між сторонами укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору, є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують. Хмельницький апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не надано доказів, що ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилась з Умовами кредитування та тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», що саме ці Умови розуміла позичальник, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, анкета-заява від 25.10.2014 не містить умов щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами тощо.

Долучений до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підпису ОСОБА_1 не містить.

Відсутність цих істотних вимог виключає можливість переконатися в тому, чи справді саме викладені в них умови мали на увазі сторони, укладаючи кредитний договір, чи була відповідач з ними належно ознайомлена і саме на таких умовах погоджувалась отримати кредит.

Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що відповідач після отримання картки активувала картку та користувалась нею, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору, тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом, підставою для задоволення позову бути не можуть.

Аргументи апеляційної скарги, що відсутність підпису боржника на відповідних Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, а є договором приєднання, де інша сторона може лише приєднатись до таких Умов, висловивши певним чином згоду на них, до уваги апеляційним судом не береться. Вірним є висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Не є підставою для скасування судового рішення та задоволення позову в повному обсязі посилання апелянта на Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, і що в ньому зазначені: процентна ставка, яка застосовується за межами пільгового періоду 43,2% річних та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 86,4% річних з наступних підстав.

Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, що зазначена в Паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 21.09.2018 (а. с. 12-13). Більш того, зі змісту цього Паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (п. 7 Паспорту).

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, заява-анкета, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 21.09.2018, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Зазначене підтверджує висновок суду про неможливість визначення інформації, зазначеної в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах, як стабільної і що ОСОБА_1 була ознайомлена з нею та погодилась на ці умови.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Більше того, посилання апелянта на те, що позичальником підписано Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача.

Доводи апеляції про те, що встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, що відмовляючи у стягненні відсотків місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки, є загальним висновком і не може бути підставою для скасування конкретно оскаржуваного рішення. Саме неналежне оформлення співробітниками банку договорів привело до вищезазначених наслідків.

Необґрунтованим є твердження Банку, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, суд першої інстанції, замість посилань на факти, в обґрунтування свого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які для суду є обов`язковими.

Не може бути підставою для скасування рішення твердження Банку, що в матеріалах справи наявні: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); копія наказу Банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» (у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); підписаний позичальником Паспорт споживчого кредитування. Позивачем не доведено, з якими саме Умовами та Правилами ознайомили відповідача.

Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Безпідставним є посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що за відсутності поданих стороною відповідача будь-яких доказів, які б стосувались предмету доказування, суд першої інстанції поклав на позивача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування.

За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: проте, доведення підстав позову покладається на позивача, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова