КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/6085/13-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/1098/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

правонаступник якого є

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Довіра та Гарантія»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ларіовнової Н.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39 740,42 доларів США, що еквівалентно 317 642,94 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 11.12.2006 між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 213А, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 25 819,80 доларів США, строком до 11.12.2012 зі сплатою 11,5 % річних та зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених договором. Станом на 01.10.2012 у зв`язку із неналежним виконанням покладених на відповідача зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 39 740,42 доларів США, що еквівалентно 317 642,94 грн, яка складається із заборгованості за кредитним договором з урахуванням 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі 13 859,32 доларів США, що еквівалентно 110 777,54 грн; заборгованості по відсоткам з урахуванням 3 % річних, нарахованих в зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати процентів у розмірі 1 957,19 доларів США, що еквівалентно 15 643,81 грн; заборгованості за пенею, нарахованої у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу у розмірі 23 923,63 доларів США, що еквівалентно 191 221,58 грн.

Ухвалою суду від 19.02.2019 проведено заміну позивача на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2020 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 815,61 доларів США, яка має відповідати еквівалентній сумі у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день платежу, з яких: 1 595,57 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом; 11 902,92 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 360,83 доларів США - сума 3 % річних на заборгованість за кредитом; 1 906,87 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами за період з 31.08.2010 по 01.10.2012; 37,9 доларів США - сума 3 % річних на прострочену заборгованість за процентами; 12,42 доларів США - сума заборгованості за процентами за період з 28.09.2012 по 30.09.2012; пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення сплати за користування кредитом в розмірі 588 282,91 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, він не був повідомлений про день та час розгляду справи та суд розглянув справу без його участі. Суд неправомірно визнав ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» правонаступником первісного кредитора. ПАТ «ВТБ Банк» 24.12.2012 уклав договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Кредекс Фінанс», а тому банк не мав права ставити питання про залучення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» як свого правонаступника. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримало від ТОВ «Кредекс Фінанс» за договором про відступлення права вимоги від 17.02.2014 право вимоги у іншому розмірі, ніж таке право було передано банком ТОВ «Кредекс Фінанс». Так за першим договором про відступлення права вимоги борг був у сумі 164 464 884,45 грн, а за другим - 186 506 051,10 грн. Суд неправильно визнав суму боргу у доларах США та неправомірно стягнув пеню, оскільки відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживчий кредит» пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, та не може бути більшою 15 % від суми простроченого платежу. Судом також не враховано положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, понад 50 % вартості продукції, у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2006 між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 213А, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 25 819,80 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 11.12.2012 під 11,5 % річних.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 договору позичальник, зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлених договором та сплатити банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту, у розмірі та порядку, що встановлені договором.

27.02.2009 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № 213А від 11.12.2006, яким п. 8.3 викладено в новій редакції.

24.12.2009 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору № 213А від 11.12.2006, яким розділ 7 «Порядок нарахування, сплата процентів за користування кредитом погашення кредиту» та п. 9 «Відповідальність сторін та забезпечення виконання зобов`язань позичальника» викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9.1 договору № 2 про внесення змін до кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь банка пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення зобов`язань за кожен день прострочення.

Сторони визнали, що погашення всіх сум буде відбуватись шляхом внесення відповідачем коштів у доларах США.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконав.

Відповідно до розрахунку станом на 01.10.2012 відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 39 740,14 доларів США, яка складається з: 1 595,57 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом; 11 902,92 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 360,83 доларів США - сума 3 % річних на заборгованість за кредитом; 1 906,87 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами за період з 31.08.2010 по 01.10.2012; 37 доларів США - сума 3 % річних на прострочену заборгованість за процентами; 12,42 доларів США - сума заборгованості за процентами за період з 28.09.2012 по 30.09.2012; 23 923,63 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення сплати за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом суд першої інстанції, керуючись вимогами вищезазначених норм, дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом та процентами та поточної заборгованості за кредитом та процентами законні та обґрунтовані.

Відповідач правильність розрахунків, складених позивачем щодо розміру цієї заборгованості не оскаржував та своїх контрозрахунків не надавав.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У кредитному договорі сторони визначили суму кредиту у доларах США. Відтак стягнення судом заборгованості у тій самій валюті, яка визначена сторонами відповідає як умовам кредитного договору так і вимогам законодавства, яке регулює питання, що стосуються договорів позики та кредитних договорів.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем на тих же умовах і у тому ж обсязі, які мав банк на час передачі права вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс».

Доводи апеляційної скарги про те, що загальний обсяг заборгованості за кредитними договорами, право вимоги за якими відступлено від первинного кредитора до ТОВ «Кредекс Фінанс», а надалі від ТОВ «Кредекс Фінанс» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не є тотожними будь - яким чином не впливають на висновки суду, оскільки даний спір носить індивідуальних характер та стосується лише заборгованості за кредитним договором від 11.12.2006, який укладено між АКБ «Мрія» та ОСОБА_1 , відтак правове значення має лише заборгованість за цим кредитним договором, а не загальне право вимоги передане новому кредитору. Як зазначалося вище правильність розрахунку заборгованості за цим кредитним договором відповідачем не спростовано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 24.12.2012 ПАТ «ВТБ Банк» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ТОВ «Кредекс Фінанс».

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 17.02.2014 ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою суду від 19.02.2019 проведено заміну позивача на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) може бути оскаржена окремо від рішення суду. Зазначена ухвала відповідачем у апеляційному порядку не оскаржувалася та є чинною. Відтак при перегляді рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може переглядати питання щодо правомірності заміни сторони у справі.

Колегія суддів звернула увагу на те, що в ухвалі суду помилково зазначено про те, що вона не підлягає оскарженню. Проте, інтереси відповідача представляв представник ОСОБА_2 , який є фахівцем в галузі права. Відтак у даному випадку відповідач не мав будь - яких перешкод на оскарження ухвали, оскільки як фахівець у галузі права і відповідач і його представник достовірно знали про право на оскарження, незалежно від змісту ухвали в частині оскарження.

До того ж відповідач мав можливість повернути кредит як банку, так і ТОВ «Кредекс Фінанс», до передачі права вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», проте будь - яких дій щодо повернення кредиту чи процентів за користування кредитом не вчинив.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначене ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Договором передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь банка пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення зобов`язань за кожен день прострочення ( п. 9.1 договору № 2 про внесення змін до кредитного договору).

Розмір пені, нарахованої за умовами договору складає 23 923,63 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 1 та п. 2 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит.

Кредитний договір з відповідачем укладено 11.12.2006. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про стягнення пені необхідно враховувати положення Закону України «Про споживче кредитування» суперечать положенням цього Закону та ч. 1 ст. 5 ЦК України, відповідно до якої акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою договору.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Встановлення пені у розмірі 0,5 % від суми прострочення зобов`язань за кожен день прострочення саме по собі не є несправедливою умовою договору, оскільки не передбачає відповідальності позичальника у сумі понад 50 % від суми кредиту. До того ж відповідач за час дії кредитного договору будь - які його положення не оскаржував та у встановленому порядку вони недійсними не визнавалися.

Розмір пені умовами договору не був встановлений у сумі більшій за половину суми кредиту. У разі належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором пеня взагалі б не нараховувалася. Конкретний розмір пені залежить від суми заборгованості та від тривалості невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Внаслідок тривалого невиконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом розмір пені склав суму, що перевищує 50 % вартості кредиту.

У такому разі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Враховуючи, що загальний розмір несплачених платежів за кредитним договором складає 15 405,36 доларів США, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначення розміру пені та стягнути з відповідача пеню у сумі, яка відповідає 50 % суми заборгованості, що складає 7 702,68 доларів США. Оскільки позивач просив стягнути пеню у грошовій одиниці гривні ця сума на час ухвалення даної постанови складає 217 244,85 грн (7 702,68 доларів США*28,2038).

Відтак рішення суду підлягає зміні із зменшенням суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача з 588 282,91 грн до 217 244,85 грн.

Відповідно до розписки (а.с. 196 т. 2) ОСОБА_1 був повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться 02.03.2020 о 15 год 10 хв, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без повідомлення відповідача про день та час судового розгляду спростовуються матеріалами справи.

Незважаючи на те, що відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, апеляційна скарга не містить будь - яких доводів про неправильне застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення трьох відсотків річних від суми прострочених платежів. Відтак рішення суду в частині стягнення з відповідача 360,83 доларів США - 3 % річних на заборгованість за кредитом та 37 доларів США - 3 % річних на прострочену заборгованість за процентами відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року змінити, зменшивши розмір пені з 588 282,91 грн до 217 244,85 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 12.01.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик