Провадження №2/523/5706/21
У Х В А Л А

"08" листопада 2021 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради (, місце знаходження: м. Одеса, площа Думська, 1) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта,-

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта.

В обґрунтування позову Одеська міська рада зазначила, що змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки порушено право власності на землю у зв`язку із самочинним будівництвом. Так, позивач зазначає, що відповідач з 29.11.2017 року є власником будинку АДРЕСА_2 . Позивачу 04.09.2020 року стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично збудовано новий будинок на землях територіальної громади м. Одеси, що підтверджується листом Департаменту комунальної власності ОМР в якому зазначено про відсутність прийнятих рішень щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вказаною адресою. Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування ОМР містобудівні умови та обмеження, будівельні паспорти, дозвільні документи на забудову зазначеної земельної ділянки відсутні. На підставі викладеного просить: зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі: 3 405 грн. 00 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_2 , звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 1, а також заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію речових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 01.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що об`єкт будівництва збудовано на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Одеси, є таким, що збудованого самочинно, та з метою запобігання дій спрямованих на відчуження спірного об`єкту, а також розпорядження даним об`єктом нерухомого майна чи об`єднання, тобто, створення нових об`єктів нерухомого майна за час розгляду справи у суді, що може утруднити виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача у справі є потреба у забезпеченні позову.

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову та додані до неї документи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , згідно відомостей опису об`єкта нерухомості: загальна площа житлового будинку літ «А» 60, 3 кв.м., житлова: 30, 2 кв.м. Як вбачається з документів наданих до позовної заяви, за вищевказаною адресою відбулось будівництво двоповерхового будинку, на земельній ділянці, орієнтованою площе 0,5 га. Представник позивача зазначає, що будівництво відбулось без дозвільних документів та на земельній ділянці, що є власністю територіальної громади м. Одеси.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб - п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно вказаної постанови, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивач є юридичною особою, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що фінансовий стан позивача або його дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій пов`язаних з державною реєстрацією є обґрунтованими, законними та співрозмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір між сторонами по справі виник з приводу незаконного будівництва нерухомого майна, шляхом зайняття земельної ділянки комунальної власності, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, оскільки спірний об`єкт нерухомості до розгляду спору по суті може бути відчужений на користь третіх осіб, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 8, 149, 151, 153, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 6 Закону України «Про судовий збір», суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву представника Одеської міської ради Танасійчука І.М., про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 01.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 01.

Копію ухвали для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: