Справа № 456/3693/16-ц
Провадження № 2-с/456/74/2021
УХВАЛА

про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду

11 листопада 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про скасування судового наказу, -

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 10.11.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області із заявою, в котрій просить скасувати судовий наказ, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області 26.12.2016 року у справі № 456/3693/16-ц, провадження № 2-н/456/318/2016, яким з неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку стягнуто на користь стягувача КП «Стрийтеплоенерго» 6 612 грн. 34 коп. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання, а також з кожного з них по 172 грн. 25 коп. сплаченого судового збору.

Заява про скасування судового наказу обґрунтована проведенням щомісячного стягнення з боржниці ОСОБА_1 , починаючи з червня 2020 року, зазначеної вище заборгованості із її заробітної плати у розмірі 20% за місцем офіційного працевлаштування у ПАТ «Стрийська швейна фабрика «СТРІТЕКС»». На даний час така заборгованість стягнена у повному обсязі, однак із заробітної плати боржниці стягується також заборгованість за житлово-комунальні послуги, присуджена Стрийським міськрайонним судом Львівської області до стягнення за іншими судовими наказами, що є для неї непосильним, оскільки увесь тягар такої заборгованості, як за судовим наказом, про скасування котрого вона просить, так і за іншими судовими наказами, ліг виключно на неї. Вказує на своє матеріальне становище, наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей.

Суддя, розглянувши заяву про скасування судового наказу, дійшов висновку про повернення її без розгляду, виходячи з наступного.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, судовий наказ, котрий просить скасувати заявниця (боржниця), був виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області ще 26.12.2016 року. Копія цього судового наказу після його видачі, на виконання вимог ч. 1ст. 169 ЦПК України, 04.01.2017 року супровідним листом за вих. № 77 була надіслана судом боржникам рекомендованим листом із повідомленням про вручення (штрихкод: 423), котрий 10.02.2017 року повернувся до суду із довідкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Отже, заява боржниці про скасування судового наказу подана нею після закінчення строку, визначеного у ч. 1 ст. 170 ЦПК України, у зв`язку з чим остання просить поновити зазначений строк як такий, що пропущений нею з поважних причин. Зокрема, такими причинами заявниця (боржниця) вважає своє перебування у період з 28.05.2015 року по 30.11.2018 року у місцях позбавлення волі, під час котрого не користувалася житлово-комунальними послугами, а також те, що вона залишилася вдовою, одна виховує двох малолітніх дітей, як і одна сплатила увесь борг замість його солідарного стягнення поряд з нею ще з двох осіб.

З цього приводу встановлено, що після набрання зазначеним вище судовим наказом законної сили, такий був скерований стягувачем до примусового виконання. Постановою державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Чорнія Т.І. від 12.06.2020 року у виконавчому провадженні № 61052757 було звернуто стягнення на доходи боржниці, котрий вона отримує у ПАТ «Стрийська швейна фабрика «СТРІТЕКС»», із здійсненням відрахувань на користь стягувача у розмірі 20%, до виплати усієї суми заборгованості за зазначеним судовим наказом.

Згідно інформації ПАТ «Стрийська швейна фабрика «СТРІТЕКС»» від 08.04.2021 року за вих. № 7, із заробітної плати боржниці у період з грудня 2020 року по березень 2021 року заборгованість за зазначеним судовим наказом, а також усі витрати, пов`язані із його примусовим виконанням, стягнуто у повному обсязі шляхом перерахування відповідних коштів платіжними дорученнями.

Відтак, судовий наказ, котрий просить скасувати заявниця, ще й виконаний у повному обсязі.

Встановлення суддею наведеної обставини безперечно свідчить також й про те, що заявниця не могла не знати про існування судового наказу, котрий просить скасувати, починаючи з часу проведення першого стягнення із заробітної плати за її місцем праці (грудень 2020 року), як і отримавши довідку від свого працедавця про повну оплату заборгованості за цим судовим наказом (квітень 2021 року). Навпаки, вона сама ж стверджує, що була обізнана із його наявністю, проте спочатку сприймала все як належне й не опиралася проведенню відрахувань із її заробітної плати на погашення заборгованості за судовим наказом, однак на даний час вважає такий стан речей несправедливим по відношенню до неї.

З огляду на вказане, перебування заявниці у період з 28.05.2015 року по 30.11.2018 року у місцях позбавлення волі, під час котрого вона не користувалася житлово-комунальними послугами, а також зміни в її сімейному та майновому станах, що відбулися у період після видачі судового наказу та до повного його виконання, як і стягнення усієї заборгованості за цим судовим наказом виключно з неї, на переконання судді, не свідчить про поважні причини, котрі б слугували підставами для поновлення їй строку для подання даної заяви про скасування судового наказу. Такі наведені заявницею обставини фактично свідчать про її незгоду із судовим наказом, тобто свідчать про оспорювання правильності винесення такого, й не є тотожними із обставинами, котрі могли б свідчити про поважні причини пропуску процесуального строку.

Отже, суддя не знаходить підстав для поновлення заявниці строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 ЦПК України, тобто строку на подання нею заяви про скасування судового наказу.

При цьому, суддя звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05; пункт 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02). Процесуальні строки є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява № 28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), заява № 23452/94; пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява № 28249/95). У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява № 3236/03) Європейський Суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, застосування судами держав-учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. Крім того, у даному, конкретному випадку, судове рішення у формі ухвали, що може бути постановлене за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу, про поновлення після спливу більш як чотирьох років замість передбачених п`ятнадцяти днів строку на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу та скасування цього судового наказу, котрий давно виконаний, може порушити принцип правової визначеності.

В силу ч. 1 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Оскільки суддя, застосовуючи при розгляді цієї справи з-поміж іншого й Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року, й навдену вище практику Європейського Суду з прав людини як джерело права, не знаходить підстав для поновлення заявниці строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 ЦПК України, тобто строку на подання заяви про скасування судового наказу, а поновлення цього строку буде мати наслідком скасування судового наказу, котрий повністю виконаний, що, відповідно, призведе до порушення принципу правової визначеності, то приходить до висновку про повернення цієї заяви боржниці без розгляду. При цьому суддя також врахував, що оскільки судовий наказ є повністю виконаний, то необхідним було б додатково вирішувати питання про поворот виконання цього судового наказу в порядку, визначеному у ст. 444 ЦПК України, про що заявниця не клопоче, а суддя не наділений повноваженнями самостійно вирішувати це питання за відсутності відповідного клопотання боржниці.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 170-171, 260-261, 272 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Заяву боржниці ОСОБА_1 про скасування судового наказу, - повернути без розгляду.

Копію ухвали про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду надіслати боржниці ОСОБА_1 , у порядку, передбаченому у ст. 272 ЦПК України, для відома.

Роз`яснити також ОСОБА_1 , що в силу пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена нею сума судового збору у розмірі 113 (сто тринадцять) грн. 50 коп. за подання заяви про скасування судового наказу, може бути повернута за її клопотанням, за ухвалою судді.

Ухвала, в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена позивачем у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо стадії розгляду судової справи за вебсторінкою https://court.gov.ua/fair.

Ухвала складена та підписана суддею без її проголошення 11 листопада 2021 року.

Суддя В.Я. Микитин