П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2021 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у жовтні 2020 р.

Просила розірвати шлюб, укладений між нею і ОСОБА_1 , зареєстрований 25 лютого 2017 р. виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 25 лютого 2017 р. між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 13. У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка перебуває на утриманні позивача.

Останнім часом шлюбні відносини сторін фактично припинилися, на момент пред`явлення позову між сторонами відсутнє порозуміння, любов і повага, які повинні бути притаманні сім`ї, у сторін діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю.

Шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому збереження такого буде суперечити спільним інтересам сторін і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя.

Вважає, що сім`я розпалась остаточно і примирення між ними неможливе. Також зауважила, що відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження під час сварки, про що свідчить зареєстроване кримінальне провадження від 03.10.2020 р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2021 р. шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-ініціювання позивачем розірвання шлюбу пов`язане з тим, що відповідач працює у м. Києві, а позивач у м. Ужгороді;

-відповідач бажає зберегти сім`ю, оскільки вважає, що труднощі, які виникли між сторонами є тимчасовими, і їх можна подолати;

-судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про надання строку для примирення;

-суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і її збереження неможливе, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність повно з`ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 13. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 . Указане підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами Свідоцтв про шлюб серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 від 25.02.2017 р. (а.с.4,5).

У шлюбі в подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 26.06.2019 р. (а.с.6).

Щодо наданого позивачем витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000582 від 03.10.2020 р. за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.16), то такий сам по собі, без вироку суду, який набрав законної сили, не свідчить про наявність вини ОСОБА_1 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . У той же час, факт звернення позивача до органів поліції може свідчити про наявність між сторонами напружених стосунків.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги. Проживають вони окремо, шлюбних стосунків не підтримують.

Згідно з положеннями ст.ст. 105 ч.3, 110ч.1, 111, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства; з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Законом закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння.

Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

У суді першої інстанції сторона відповідача подавала заяву про примирення у порядку ст. 240 ЦПК України (а.с.70-71). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2021 р. у задоволенні заяви про надання часу для примирення подружжя відмовлено (а.с.77-78).

У судовому засіданні, яке відбулося 12.04.2021 р., позивач указала, що підтримує повністю свої позовні вимоги, відповідача не любить і не бажає проживати з ним однією сім`єю (а.с.73).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31 серпня 2021 р. клопотання ОСОБА_1 було задоволено частково та надано сторонам по справі строк для примирення тривалістю 2 (два) місяці (а.с.119-121).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і є недостатніми для його скасування.

Так, апеляційне твердження про те, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про надання строку для примирення, був узятий до уваги колегією суддів апеляційної інстанції і надано подружжю строк для примирення 2 місяці, однак позитивних результатів у вигляді примирення подружжя це не дало.

Довід апеляційної скарги стосовно того, що суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, спростовується матеріалами справи, а саме: рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень адресованих відповідачу (а.с.35,36), а також участю представника відповідача ОСОБА_6 , на підставі ордеру на надання правничої правової допомоги від 25 лютого 2021 р. у судовому процесі (а.с.38). Представник відповідача ознайомлювалася із матеріалами справи (а.с.37), приймала участь у судових засіданнях (а.с.42,72), заявляла клопотання (46-47, 66-67, 68-69, 70-71).

Обізнаність відповідача про судові засідання також підтверджується його неодноразовими клопотаннями про перенесення судових засідань (а.с.56, 57, 61, 62-64).

Відтак, апеляційний довід про розгляд справи за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не знаходить свого підтвердження із огляду на матеріали, що містяться в справі.

Твердження апелянта про те, що ініціювання позивачем розірвання шлюбу пов`язане з тим, що відповідач працює у м. Києві, а позивач у м. Ужгороді, не доведений жодним належним і допустимим доказом і є припущенням.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач бажає зберегти сім`ю, оскільки вважає, що труднощі, які виникли між сторонами, є тимчасовими та їх можна подолати, не підтвердилися під час апеляційного перегляду справи в контексті надання сторонам строку для примирення. У період часу з 31.08.2021 р. по 02.11.2021 р. сторони по справі не дійшли згоди щодо можливого примирення.

Із огляду на категоричне небажання позивача примирятися, і на те, що відповідач не вказав суду, а які він самостійно вживав заходи для примирення із дружиною, які заходи для примирення у живав під час наданого судом строку, колегія суддів вважає, що шлюб розірвано цілком правомірно, а судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини справи та належні до застосування норми матеріального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів суду наявність можливостей для збереження шлюбних відносин, своє бажання зберегти повноцінну родину та докласти максимум зусиль для збереження сім`ї.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України , -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 р.

Судді: