ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Херсон

Справа №766/21718/20

Провадження №22ц/819/1338/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ус О.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, на ім`я якої відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії.

ОСОБА_1 є споживачем наданих послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем на підставі договору приєднання, проте тривалий час оплату за надані послуги в повному обсязі не проводить, заборгованість відповідача за період з грудня 2008 року по листопад 2020 року становить 62464,43грн., яку АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» просило стягнути на користь товариства з ОСОБА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року позов задоволений частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року в розмірі 30576,49грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" судовий збір в розмірі 1028,93 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, що надає Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», проте обов`язки з оплати наданих послуг належним чином не виконує, внаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з грудня 2008 року по листопад 2020 року утворилася заборгованість в сумі 62464,43грн.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а зазначений позивачем період нарахування заборгованості виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача суму заборгованості за послуги з теплопостачання за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року, тобто в межах загального строку позовної давності у три роки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду в частині стягнення з неї на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з грудня 2017 року по листопада 2020 року в розмірі 30576,49грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що нарахована позивачем заборгованість є безпідставною, оскільки зазначені АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» послуги належної якості нею не отримувалися, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку застосувавши розрахунок вартості наданий позивачем, без врахування того факту, що при температурі повітря у кутових житлових кімнатах квартири меншій ніж 14?, плата за теплопостачання взагалі не мала нараховуватися.

Вказала, що доказів на підтвердження того, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» надавалися послуги належної якості та температура повітря в належній їй квартирі в опалювальний період була в межах норм встановлених законодавством, позивачем не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції, застосувавши строки позовної давності, мав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а не самостійно здійснювати перерахунок заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року в матеріалах справи відсутній та позивачем не надавався.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду від 11 травня 2021 року, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» - адвокат Предместніков О.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши про недоведеність відповідачем факту надання їй послуг з теплопостачання неналежної якості.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

На момент виникнення спірних правовідносин підлягав застосуванню Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, згідно ст. 1 якого житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, діючим законодавством обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг покладається на власника квартири у багатоквартирному будинку або споживача наданих послуг.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII, стаття 7 якого містить аналогічні приписи щодо прав та обов`язків споживача.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 . На ім`я відповідача у товаристві відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого ведеться облік розрахунків між нею, як споживачем, та позивачем, як постачальником послуг.

Відповідач всупереч наведеним вище положенням законодавства тривалий час не виконувала обов`язок з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з грудня 2008 року по листопад 2020 року становить 62464,43грн.(а.с.7).

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2008 року по жовтень 2017 року, оскільки з позовом АТ «Херсонська ТЕЦ» звернулося лише у листопаді 2020 року.

Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання за останні три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з листопада 2017 року по листопад 2020 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що нарахована позивачем заборгованість є безпідставною, оскільки послуги з теплопостачанняналежної якості ОСОБА_1 не отримувалися, а також те, що при температурі повітря у кутових житлових кімнатах квартири меншою ніж 14? плата за теплопостачання не повинна була нараховуватися, колегія суддів визнає недоведеними з огляду на те, що у порушення вимог частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів того, що житлово-комунальні послуги їй не надавалися або були неналежної якості, а також доказів звернення відповідача із претензією щодо надання неякісних послуг з теплопостачання і визначення розміру оплати до фактичної потужності з тепловикористання у порядку передбаченому Законом України «Про житлово комунальні послуги». Наявний в матеріалах справи акт датований 11 березня 2003 року не може бути прийнятий до уваги, оскільки вказаний період до заявлених вимог позивача не входить.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаний період охоплений наданим позивачем при подачі позовної заяви розрахунком заборгованості, а суд в ході розгляду справи перевіряє його правильність та може самостійно визначити розмір заборгованості за надані послуги, який підлягає стягненню.

Крім того, суд не позбавлений права задовольнити позовні вимоги частково шляхом здійснення вирахування заборгованості в межах строків позовної давності.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційний суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00грн. (2102,00грн. х 150%) до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі, а отже в порядку статті 141 ЦПК України, з останньої на користь держави підлягає стягненню судовий збір у зазначеному розмірі, що підлягав сплаті при поданні нею апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько