Провадження № 2/761/7576/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Бондар О.Д., Толкач О.О.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Назарець Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання видати трудову книжку, -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

-стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 2 764,68 грн.;

-стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.06.2020 року по день винесення рішення суду, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 230,39 грн.;

-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 12 000,00 грн.;

-зобов`язати відповідача повернути належним чином оформлену трудову книжку;

-визнати незаконним та скасувати наказ від 03.12.2020 року №11-В «Про звільнення за прогул».

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач з жовтня 2019 року перебував в трудових відносинах з відповідачем.

Позивач вирішив припинити трудові відносини з відповідачем та 01.06.2020 року написав заяву про звільнення за угодою сторін з 12.06.2020 року та віддав її своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, при звільненні не було виплачено заробітну плату за 12 робочих днів у червні по 230,39 грн. середньоденного заробітку, що становить 2 764,68 грн.. У зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати при звільненні має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач в позові зазначив, що відповідач його тривалий час не звільняв та лише 23.01.2021 року від підприємства надійшли документи в яких містився наказ від 03.12.2020 року про звільнення його за прогул з 03.12.2020 року.

Позивач вважає зазначений наказ про звільнення незаконним.

Також позивач зазначає, що йому була спричинена моральна шкода внаслідок невиплати заробітної плати, несправедливого відношення до нього, що порушило нормальну життєдіяльність, позивач перебував у пригніченому емоційному стані, та вимушений був витрачати додатковий час та зусилля для організації свого життя, а тому оцінив моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн.

02 серпня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач помилково виклав обставини справи, оскільки позивач по 06.06.2020 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати, він обізнаний про це, що свідчить його підпис на наказі. Після закінчення відпустки позивач не з`явився на роботі без поважних причин, що підтверджується складеним актом. Після цього позивач не виходив на роботу і не відвідував приміщення відповідача.

Також представник зазначає, що позивач подав заяву про звільнення з формулюванням «За угодою сторін». При цьому жодної угоди між позивачем та відповідачем не було досягнуто. Не було жодних переговорів, пропозицій чи обговорень можливої угоди про звільнення позивача за такою підставою. Заява про звільнення директору не була подана, а іншим працівником була передана, що підтверджує відсутність спілкування з директором відповідача, який є особою уповноваженою роботодавцем на вирішення питань щодо звільнення працівників. Отже, через відсутність будь-якої угоди сторін, не було підстав для звільнення позивача за його заявою. З 09 червня 2020 року позивач прогулював роботу без поважних причин, тобто порушував трудову дисципліну, не виконував свої трудові обов`язки працівника, що є порушенням закону та трудового договору. Тому відповідач заявляє, що 12.06.2020 року не відбулось факту звільнення позивача. І ця дата не може бути датою у яку відповідач мав би обов`язок здійснити розрахунок при звільненні та видати трудову книжку позивачу за ст. 116 КЗпП України. На лист відповідача про необхідність надання пояснень щодо причин неявки на роботі позивач відповіді не надав, а тому був звільнений за прогул. Разом з наказом про звільнення позивачу було направлено повідомлення про необхідність отримати трудову книжку або надати згоду на її пересилання поштою. Однак позивач на вказаний лист не відповів. Таким чином через ухилення позивача від отримання трудової книжки, з огляду на те, що відповідач здійснив всі можливі дії для вручення трудової книжки позивачу, позовна вимога не підлягає задоволенню. Позивач в будь-який робочий день може її отримати або надати згоду на її надсилання на повідомлену позивачем адресу. Також представник зазначає, що відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем при звільненні, оскільки воно фактично відбулось 18.01.2021 року. В той же час представник відповідача зазначає, що із вимогами про визнання незаконним та скасування наказу позивач звернувся до суду з пропущенням встановленого ст.233 КЗпП України строків.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним підприємством «Еврофуд Маркет» з жовтня 2019 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 22.05.2020 року наказом Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» №ЕМ000000049 від 22.05.2020 року ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати з 23.05.2020 року по 06.06.2020 року.

Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 22.05.2020 року.

Як зазначив позивач в позовній заяві, в період часу з 23.05.2020 року по 06.06.2020 року він фактично виконував свої посадові обов`язки, а тому відповідач має сплатити заробітну плату за фактично виконану роботу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив факт виконання позивачем роботи в зазначений період, оскільки позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

В той же час позивач також не надав суду доказів виконання своїх посадових обов`язків в період часу з 23.05.2020 року по 06.06.2020 року.

Не було встановлено таких обставин і в судовому засіданні. Наказ про надання відпустки без збереження заробітної плати позивач не оскаржував.

09.06.2020 року ОСОБА_4 - менеджер (управитель) з постачання звернувся із доповідною запискою №3 на ім`я директора ПП «Єврофуд маркет» в якій зазначив, що 09.06.2020 року менеджер зі збуту ОСОБА_1 зранку з 09.00 год. по 18.00 год. був відсутній на робочому місці і не попередив про свою відсутність. На телефонні дзвінки щоб з`ясувати причини відсутності на роботі ОСОБА_1 , останній не відповідав.

В цей же день наказом №7-В було створено комісію для складання Акту про відсутність працівника на робочому місці у складі: директор комерційний - ОСОБА_5 та менеджер (управитель) з постачання - ОСОБА_4

09.06.2020 року директор комерційний - ОСОБА_5 та менеджер (управитель) з постачання - ОСОБА_4 склали Акт №11 про відсутність на робочому місці 09.06.2020 року з 09.00 год. до 18.00 год. без попередження відсутності і без поважних причин менеджера зі збуту ОСОБА_1

07.08.2020 року ПП «Єврофудмаркет» направило за місцем проживання позивача (адреса, що зазначена позивачем в позовній заяві) лист від 28.07.2020 року з проханням повідомити причини відсутності на робочому місці з 09.06.2020 року по теперішній час.

Позивач повідомив суду, що він не отримував зазначеного листа.

Наказом Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» №11-В від 03.12.2020 року «Про звільнення за прогул менеджера зі збуту ОСОБА_1 », звільнено менеджера зі збуту ОСОБА_1 03 грудня 2020 року за прогул без поважних причин за період з 09 червня 2020 року по 03 грудня 2020 року, пункт 4 статті 40 КЗпП України.

Як зазначено в наказі, підставою для видачі наказу зазначено: копія Доповідної записки від 09.06.2020 року; копії наказів про створення комісії за період з 09.06.2020 по 23.06.2020; копія актів про відсутність на робочому місці з 09.06.2020 по 23.06.2020; копія листа №17 від 28.07.2020 та докази відправлення; копія листа №18 від 01.09.2020 року та докази відправлення; копія листа №23 від 01.10.2020 та докази відправлення; копія листа №27 від 02.11.2020 року та докази відправлення.

Як зазначив позивач в позовній заяві, він наказ про звільнення отримав 23.01.2020 року засобами поштового зв`язку.

Як повідомив суду представник відповідача, з позивачем проведено остаточний розрахунок при звільненні та 26.01.2021 року на його картковий рахунок були перераховані кошти в сумі 1 637,30 грн., що становить виплати по компенсації відпустки.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Позивач зазначав, що наказ про його звільнення є незаконним. Однак позивач в позовній заяві та під час слухання справи не обгрунтував яким положенням діючого законодавства не відповідає оскаржений наказ.

В той же час, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він дійсно з 12 червня 2020 року не виконував посадові обов`язки, вважаючи що він звільнений за угодою сторін. Також позивач зазначав, що він виконував власні трудові обов`язки по 12.06.2020 року включно. Однак, судом не встановлено під час слухання справи, що позивач під час відпустки без збереження заробітної плати виконував власні трудові обов`язки в період з 23.05.2020 року по 09.09.2020 року включно.

Як зазначає позивач, він 01.06.2020 року написав заяву про звільнення з посади менеджера зі збуту з 12.06.2020 року за угодою сторін.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що він погодив звільнення не з керівником Приватного підприємства «Еврофуд Маркет», а з засновником групи компаній в склад яких входить Приватне підприємство «Еврофуд Маркет».

Судом не встановлено письмової чи усної згоди керівника Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» на звільнення позивача за угодою сторін.

Крім того судом встановлено, що заява про звільнення за угодою сторін не була подана безпосередньо керівнику Приватного підприємства «Еврофуд Маркет», який уповноважений приймати рішення про звільнення працівника, заява була передана ОСОБА_3 , який не уповноважений приймати рішення про звільнення позивача. Судом не встановлено дати в яку заява про звільнення позивача за угодою сторін була надана керівнику Приватного підприємства «Еврофуд Маркет».

Також позивач в судовому засіданні пояснив, що він при залишенні робочого місця 12.06.2020 року не поцікавився чи був підписаний наказ про його звільнення, як і не цікавився кінцевим розрахунком при звільненні та отриманням трудової книжки.

Суду не надано безспірних доказів на підтвердження тієї обставини, що дійсно 12.06.2020 року позивач перебував на робочому місці та виконував посадові обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

У постанові від 15.07.2020 р. у справі № 733/498/17 (провадження №61-7851св18) Верховний Суд зробив правовий висновок, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, трудове законодавство не передбачає обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що була відсутня згода Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» на звільнення позивача за угодою сторін, позивачем не спростовано відсутність його на роботі з 09 червня 2020 року, судом не встановлено порушення трудових прав позивача при його звільненні, тому суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 03.12.2020 року №11-В «Про звільнення».

Також позивач пояснив суду, що він не має наміру поновлюватись на посаді, яку займав в Приватному підприємстві «Еврофуд Маркет» в той же час позивач не звертався до суду з позовом про зміну формулювання підстав звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2021 року на адресу відповідача позивач направив лист про проведення розрахунку за час роботи, а також прохання виплатити середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та видати належним чином оформлену трудову книжку.

В судовому засіданні позивач зазначив що він таку заяву не направляв та не його підпис міститься на заяві.

В подальшому позивач суду пояснив, що напевне це він направляв заяву. Однак, однозначно позивач не підтвердив що саме він підписав та направив вказану заяву.

Крім того, представник відповідача заперечив факт отримання вказаної заяви. Позивач не надав суду доказів отримання вказаної заяви відповідачем.

Таким чином, оскільки судом не встановлено виконання позивачем посадових обов`язків в період перебування у відпустці без збереження заробітної плати, наказ про надання зазначеної відпустки позивач не оскаржував, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати та відповідно середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що ж стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути належним чином оформлену трудову книжку варто зазначити що стаття 47 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) визначала, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Пункт 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п.4.2 Інструкції).

Листом від 18.01.2021 року (направлено відповідачу з описом вкладення 20.01.2021 року) Приватне підприємство «Еврофуд Маркет» запитувало у позивача згоду на пересилання трудової книжки поштою.

Позивач в судовому засіданні також заперечував отримання зазначеного листа.

Представник відповідача суду пояснив, що ОСОБА_1 не має будь-яких перешкод в отриманні трудової книжки, так як в будь-який день в робочий час він має можливість з`явитись на підприємство та отримати трудову книжку або надати письмову згоду на її пересилання.

Під час слухання справи позивач не виявив бажання отримати трудову книжку, не надав письмову згоду на її направлення засобами поштового зв`язку. В той же час пояснив, що за новим місцем роботи йому завели нову трудову книжку. Крім того позивач пояснив, що він не бажає двічі з`явитись на підприємство і лише після отримання рішення суду може з`явитись на підприємство для отримання заробітної плати та трудової книжки.

Оскільки роботодавець вжив всіх заходів, передбачених діючим законодавством для видачі трудової книжки позивачу, суду не доведено беззаперечними доказами, що позивач працював в день звільнення, однак позивач не бажає отримувати трудову книжку та не надає згоду на її пересилання, суд приходить до висновку що в цій частині права позивача відповідач не порушив, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача зазначав, що позивач звернувся до суду з позовом із пропущенням встановлених ст.233 КЗпП України строків. Варто зазначити, що оскільки на даний час на території України діє карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину згідно з п.1 Прикінцевих положень КЗпП України, а тому відсутні підстави вважати, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, встановленого ст.233 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Еврофуд Маркет» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання видати трудову книжку - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула