Провадження № 2/229/27/2021
РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2021 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Король І.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . На день смерті матері залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав матері: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності, видане 19.02.2001 року державним нотаріусом Л.В. Лук`янець, зареєстроване у реєстрі за № 510, яке зареєстроване у БТІ м. Донецьк 28.02.2001 року за № 908; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Лук`янець Л.В., зареєстрований у реєстрі за № 512, яке зареєстроване у БТІ м. Донецьк 28.02.2001 року за № 908.

Після смерті матері спадкоємцем першої черги є він, окрім нього більше спадкоємців немає. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 лютого 2004 року він звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 58.

11 листопада 2020 року він вернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак 14 листопада 2020 року виконуючим обов`язки державного нотаріуса Авдіївської держнотконтори Цукуровою М.І. йому було надано постанову про відмову у нотаріальній дії.

Вважає, що єдиним способом захисту його прав є звернення до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

У підготовче судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача.

Відповідач про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов не надав, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Верховний суд України в пункті 4 постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5 у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, що подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 листопада 1963 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 . Його батьками вказані (російською мовою): ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_2 (мати), про що складено відповідний актовий запис № 22.

12 березня 2001 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області Мормуль І.В.. зареєстрований в реєстрі за №62, відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона на законом матиме право, вона заповіла с своєму синові ОСОБА_1 . За даними виконкому Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області станом на 01 липня 2011 року заповіт ОСОБА_2 не змінений та не відмінений.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 .

19 лютого 2004 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 Авдіївською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №58.

Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає. Відповідачем такі обставини не спростовані.

Постановою державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Цукурової М.І. від 14 листопада 2020 року №104/0231 відмовлено ОСОБА_3 , представниці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 не видавалося.

За правилами ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мав отримати після 19 серпня 2004 року.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Визнання відповідачем позовних вимог ОСОБА_1 не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже існують законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 200, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 належними до нього господарськими спорудами та будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Суддя: С.О. Рагозіна