Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа №545/725/18

провадження №61-9528св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку майна колишнього подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках виділених кожному з колишнього подружжя в особисту приватну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І.,

учасники справи:

позивач - відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку майна колишнього подружжя.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках, виділених кожному з колишнього подружжя в особисту приватну власність.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року у складі судді Потетій А. Г. провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що набрало законної сили рішення суду у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду першої інстанцій та оскаржив її в апеляційному порядку в частині закриття провадження у справі щодо його позову до ОСОБА_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року скасовано в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку майна колишнього подружжя. Справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ані в судовому рішенні, ані в позовних заявах у справі №1625/2186/12 питання стягнення грошової компенсації за частку у майні подружжя не було предметом дослідження. В зазначеній справі сторони вирішували спір щодо визнання права власності, тобто спір між сторонами у справі №1625/2186/12 та позовні вимоги ОСОБА_1 у справі, як переглядається, не є тотожним, виник з інших підстав та має інший предмет спору.

Апеляційний суд також указав, що питання тотожності предмета спору вже вирішувалось Полтавським районним судом і ухвалою від 12 червня 2018 року Полтавський районний суд зробив висновок, що вказані спори не були тотожними. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2018 року зроблено висновок щодо законності ухвали Полтавського районного суду від 12 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відмову у закритті провадження у справі.

Питання щодо законності закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 не були предметом апеляційного оскарження, тому не перевірялись судом апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій червні 2020 року, ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неповним встановленням апеляційним судом фактичних обставин справи, зокрема, суд апеляційної інстанції мав проаналізувати не назву позову, а зміст позовних вимог, які заявлялись позивачами. Не враховано, що при поданні ОСОБА_2 позову у 2012 році про поділ майна та визнання права власності нею, зазначалась вартість всього майна, яке підлягає поділу, запропоновано варіант розподілу майна, а ОСОБА_1 , не наполягаючи на призначені судової будівельно - оціночної експертизи, погодився з вартістю майна, яка була визначена ОСОБА_2 та із запропонованими ОСОБА_2 варіантами розподілу майна.

Заявник указувала, що не було набуте право власності на усю садибу: житловий будинок, гараж, господарські будівлі, а також земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вищезазначені об`єкти. Отже, одночасно нею було набуте право власності і на господарсько-побутові будівлі, наземні і підземні комунікації та багаторічні насадження тощо, що є невід`ємними складовими садиби у розумінні статті 381 ЦК України.

Подача ОСОБА_1 позову у 2018 році має ознаки суперечливої та недобросовісної поведінки, оскільки фактично свідчить про те, що він суперечить своїм власним діям, вчиненим у 2013 році, коли він визнав позов про розподіл майна подружжя і тим самим погодився на визнання за ОСОБА_2 права власності на садибу без стягнення будь-якої грошової компенсації за окремі складові садиби.

Аргументом касаційної скарги також указано те, що суд апеляційної інстанції повинен був скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю або залишити в силі повністю, оскільки нею заявлялось клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, а не на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 заперечив проти доводів касаційної скарги, посилаючись на те, що апеляційний суд не допустив порушення норм процесуального права, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, просив закрити касаційне провадження у справі, постанову апеляційного суду залишити без змін. Зауважено, що стягнення грошової компенсації за все майно не було предметом розгляду Полтавським районним судом 05 березня 2013 року. Вказаним судовим рішенням здійснено поділ житлового будинку з гаражем і господарські будівлі в АДРЕСА_1 , квартир, автомобілів, нежитлових приміщень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені статтею 255 ЦПК України, і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв`язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановленні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.

Апеляційний суд проаналізував матеріали цивільної справи №1625/2186/12 і зміст позовної заяви в справі, яка переглядається, та встановив, що вимоги ОСОБА_2 , які були предметом позову до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю недійсним, у справі

№ 1625/2186/12 стосувались поділу житлового будинку з гаражем і господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , квартир, автомобілів, нежитлових приміщень.

У свою чергу, вимоги ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, стосуються питання щодо компенсації за частку у майні колишнього подружжя, в тому числі вартості поліпшень і благоустрою садиби по

АДРЕСА_1 , право власності на яку за рішенням суду визнано за ОСОБА_2 , зокрема, плодово- ягідних та інших насаджень, малих будівель і споруд, електричного, газового та сантехнічного обладнання для водопроводу, каналізації, закладених під тротуар бетонних плит та розміщеної на них кольорової брущатки, бордюрів, споруд для приготування їжі (барбекю), завезеної глини і чорнозему та інше, які знаходяться за вказаною адресою.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.

Встановивши, що судовим рішенням від 05 березня 2013 року у справі №1625/2186/12 вирішувався спір щодо визнання права власності на майно колишнього подружжя, а питання щодо грошової компенсації за частку у майні подружжя не було предметом дослідження, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спір між сторонами у зазначених вище справах не є тотожним, виник з інших підстав та має інший предмет спору.

Посилання в касаційній на неповне встановлення фактичних обставин справи зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскарженому судовому рішенні, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо клопотання про закриття касаційного провадження у справі

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття касаційного провадження у справі, оскільки ОСОБА_2 не оскаржила ухвалу Полтавського районного суду від 24 січня 2020 року в апеляційному порядку, а відтак, не набула права касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Заявлене клопотання не підялягає задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 8 статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункти 1 та 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є учасником справи, постанова суду апеляційної інстанції впливає на її права та інтереси, відтак, вона є особою, яка має право оскаржити постанову суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не оскаржила ухвалу Полтавського районного суду від 24 січня 2020 року в апеляційному порядку не змінює, визначений законом порядок, касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження у справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко