Ухвала

Іменем України

12 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 766/5373/21

провадження № 61-18137ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таврія», Виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання недійсним рішення, визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 02 квітня 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСББ «Таврія», Виконавчого комітету Херсонської міської ради, в якому просив: визнати недійсними рішення загальних зборів/зборів уповноважених ЖБК-70 від 05 липня 1990 року, оформлене протоколом № 5 в частині виключення з членів ЖБК-70 ОСОБА_2 у зв`язку з розірванням шлюбу; визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів № 209 від 23 жовтня 1990 року щодо затвердження рішення загальних зборів/зборів уповноважених ЖБК-70 від 05 липня 1990 року про прийом в члени кооперативу - ОСОБА_1 , замість колишнього члена - ОСОБА_2 у зв`язку з розірванням шлюбу і передачею пая;визнати недійсними та скасувати свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21 липня 2010 року видане Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 20 липня 2010 року № 344 про оформлення права власності та видачу свідоцтва про права власності ОСОБА_1 - на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 38,4 кв. м, загальною площею - 64,0 кв.м; визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , частки кожного з подружжя в якій є рівними по 1/2 у кожного.

Одночасно з пред`явленням позову, позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані зі зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник послався на те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири на користь невідомих осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Херсонський міський суд Херсонської області від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовив.

Херсонський апеляційний суд постановою від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви щодо заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника скасував і ухвалив у цій частині нове судове рішення.

Заборонив нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 .В решті судове рішення залишив без змін.

ОСОБА_1 05 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просила скасувати цю постанову в частині часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а в іншій частині постанову залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є незаконною, винесена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловлено правову позицію, відповідно до якої необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття таких заходів має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Необхідно зазначити, що згідно з рішенням ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» було зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом даного позову є визнання майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд встановив, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, проте позивач ставить під сумнів законність набуття такого права відповідачем.

Апеляційний суд частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов правильного висновку стосовно того, що реалізація власником права розпорядження спірною квартирою або права на користування нею до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог з точки зору відновлення права власності, тому обраний позивачем вид забезпечення позову в частині заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якої між сторонами виник спір, є співмірним із заявленими ним вимогами та підлягає застосуванню судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та здійснення ефективного захисту прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх спору.

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача.

Отже, оскаржуване судове рішення ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

З огляду на те, що доводи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, тому правильне застосовування судом апеляційної інстанції процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про права заявника у справі, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив. Правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційні скарги є необґрунтованими та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таврія», Виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання недійсним рішення, визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький