Провадження № 22-ц/801/36/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 рокуСправа № 127/11499/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НРП»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Антонюка В.В., дата складення повного тексту рішення 30 вересня 2020 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «НРП» про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що 06 березня 2020 року позивачем за адресою: вул. 600-річчя 17Е, м. Вінниця, у магазині «МОYО» ТОВ «НРП» було придбано електросамокат Segway Ninebot ES4 вартістю 13299 грн. Продавець, як це зазначено у фіскальному чеку, гарантує нормальну роботу товару протягом 12 місяців.

Проте, у період гарантійного терміну продукція втратила якість, а саме: з`явився люфт руля та набір швидкості відбувався нерівномірно.

Звернувшись до магазину, товар було оглянуто представником магазину і відправлено у сервісний центр для проведення гарантійного ремонту, що підтверджується квитанцією №0022-0000065 від 13 березня 2020 року. Квитанцією визначено, строк гарантійного ремонту становить не більше 30 днів.

10 квітня 2020 року позивач звернувся на гарячу лінію магазину «МОYО», де йому повідомили, що ремонт товару закінчений, однак здійснити його доставку вони не мають змоги, оскільки відділення магазину за адресою: вул. 600-річчя 17Е, м Вінниця, де був придбаний товар, зачинений у зв`язку з карантином.

13 травня 2020 року з позивачем зв`язався представник магазину з інформацією про те, що товар буде відправлено засобами поштового зв`язку (Нова пошта). Після отримання товару 19 травня 2020 року позивачем було виявлено, що в звіті до замовлення №844654 стоїть дата закінчення ремонту 08 квітня 2020 року, однак відповідно п. 35 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 р. N 506 закінченням терміну гарантійного ремонту вважається дата одержання споживачем товару з ремонту, про що вноситься відмітка до гарантійного талона.

Оскільки, усунення недоліків товару тривало 66 днів, що на 36 днів перевищує строк зазначений в квитанції, позивач вважає за необхідне вимагати від відповідача сплати неустойки в розмірі 1% вартості товару за кожен день прострочення усунення недоліків товару в сумі 4787 грн.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю електросамоката в умовах карантину та неможливості користуватись громадським транспортом через відсутність спеціального пропуску (відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 2 квітня 2020 року №255), в період з 13 квітня 2020 року по 19 травня 2020 poку, позивачем були понесені витрати на таксі у розмірі 1226 грн., які він просить також стягнути із відповідача.

У зв`язку із викладеним позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 4787 грн. у якості неустойки в розмірі 1% вартості товару за кожен день прострочення усунення недоліків товару, а також 1226 грн у якості відшкодування завданих йому збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" про захист прав споживачів залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що усунення недоліків товару дійсно тривало 66 днів, що на 36 днів перевищує строк зазначений в квитанції. Проте, оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CОVID-19» № 211 від 11 березня 2020 року, було встановлено карантин на території України, а постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 року, у зв`язку з карантином було заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 11 травня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, ТОВ «НРП» перейшло у режим простою, а всі магазини та сервісні центри припинили роботу, у зв`язку з чим і сталася затримка в проведенні діагностики товару позивача.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення в частині стягнення неустойки в розмірі 1% вартості товару за кожен день прострочення усунення недоліків товару в сумі 4787 грн. скасувати, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що робота сервісного центру ТОВ «НРП» не пов`язана з прийманням відвідувачів. Відповідачем не надано жодних внутрішніх розпорядчих документів, які б підтверджували припинення роботи сервісного центру. Крім того, на думку заявника, сервісний центр ТОВ «НРП» працював в період з 17 березня 2020 року до 11 травня 2020 року, оскільки згідно звіту до замовлення №844654 від 31 березня 2020 року вказано, що були виконані роботи з діагностики та ремонту товару, який закінчений 08 квітня 2020 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НРП» не скористалось своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направляло, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні неустойки в розмірі 1% вартості товару за кожен день прострочення усунення недоліків товару в сумі 4787 грн., тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що 06 березня 2020 року позивач придбав у ТОВ "НРП" електросамокат Segway Ninebot ES4 вартістю 13299 грн, що підтверджується копією фіскального чека (а.с. 4).

Реалізуючи своє право, визначене Законом України «Про захист прав споживачів» позивач звернувся до магазину ТОВ «НРП» про проведення гарантійного ремонту придбаного товару та 13 березня 2020 року електросамокат Segway Ninebot ES4 відправлено у сервісний центр, що підтверджується квитанцією №0022-0000065 (а.с. 5).

Відповідно звіту до замовлення №844654 від 31 березня 2020 року електросамокат Segway Ninebot ES4 був полагоджений 08 квітня 2020 року (а.с. 6).

19 травня 2020 року позивачем отримано електросамокат Segway Ninebot ES4, що підтверджується квитанцією №3295 (а.с. 9).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживача, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та Цивільним кодексом України.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Статтею 7 Закону України передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. При виконанні гарантійного ремонту гарантійний строк збільшується на час перебування продукції в ремонті. Зазначений час обчислюється від дня, коли споживач звернувся з вимогою про усунення недоліків.

Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Положеннями статті 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк.

Відповідно до п.35 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №506 закінченням терміну гарантійного ремонту вважається дата одержання споживачем товару з ремонту, про що вноситься відмітка до гарантійного талона.

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач із відповідачем узгодили строки усунення недоліків вищевказаного товару, який не може перевищувати більше ніж 30 днів, що підтверджується квитанцією №0022-0000065 (а.с. 5).

Як вірно встановив суд першої інстанції, усунення недоліків вказаного товару дійсно тривало 66 днів, що на 36 днів перевищує строк обумовлений сторонами.

Поряд з цим, суд попередньої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211» заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 11 травня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Згідно з абз. 2 Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 19 лютого 2002 року № 51 послуги і продукція у сфері побутового обслуговування - це побутові послуги, які пов`язані з веденням домашнього господарства, виконанням різноманітних ремонтних робіт, забезпеченням санітарно-гігієнічних та інших потреб населення, а також з виготовленням за індивідуальними замовленнями особистих речей та предметів господарського призначення.

Таким чином, вищевказаною постановою було заборонено роботу суб`єктів господарювання, зокрема закладів торговельного і побутового обслуговування населення до яких відноситься і сервісний центр ТОВ «НРП».

Покликання заявника на те, що сервісний центр ТОВ «НРП» працював в період з 17 березня 2020 року до 11 травня 2020 року, оскільки в звіті до замовлення №844654 від 31 березня 2020 року вказано про виконані роботи з діагностики та ремонту товару, який закінчений 08 квітня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не підтверджують факт роботи сервісного центру в звичному режимі, з огляду на введені постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215 обмеження.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем не надано жодних внутрішніх розпорядчих документів, які б підтверджували припинення роботи сервісного центру є неспроможними, оскільки вони не спростовують наявність заборон на роботу суб`єктів господарювання, зокрема закладів побутового обслуговування населення, які встановлені вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета