Постанова

Іменем України

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 760/9149/15-ц

провадження № 61-7421св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Головачова Я. В., Шахової О. В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказував, що станом на 16 квітня 2015 року у відповідача утворилася заборгованість у сумі 37 322, 77 доларів США, що станом на 16 квітня 2015 року становить 813 002,91 грн, а також штраф - 5 000 грн, а тому просив вказані суми стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Солом`янський районний суд міста Києва заочним рішенням від 28 вересня 2015 року під головуванням судді Бобровника О. В. позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 105/08/13-Nv, яка утворилась станом на 16 квітня 2015 року в сумі 37 322, 77 доларів США, а також штраф за порушення умов договору в сумі 5 000 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Головачова Я. В., Шахової О. В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.

Київський апеляційний суд додатковою постановою від 31 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.

Стягнув з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5 481 грн.

У стягненні із ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовив.

Ухвалюючи додаткову постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, є підстави для стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 4 500 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції вказував, що в судовому засіданні, яке відбулося 17 березня 2021 року колегією суддів було поставлено на обговорення питання щодо стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» цих витрат, а мотивувальна частина постанови містить мотиви відмови щодо їх стягнення.

Таким чином питання щодо стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» на користь заявника витрат на правничу допомогу вже було розглянуто, у зв`язку з чим повторне вирішення такого питання виключається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернуся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в якій просив додаткову постанову скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення з питання відшкодування витрат на правничу допомогу.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

Заявник вказує, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без врахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-34цс20).

Також судом апеляційної інстанції не було застосовано висновок Верховного Суду викладений у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 644/5503/17 (провадження № 61-1205св19).

Заявник вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вже розглядалося помилковий, адже резолютивна частина постанови від 17 березня 2021 року відомостей про вирішення такого питання не містить.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року представник ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» - адвокат Остапченко О. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, подану ОСОБА_1 в якому у задоволенні касаційної скарги просила відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Вказує, що питання про скасування постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у мотивувальній частині якої було вирішено питання про відмову у стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявником не порушено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Солом`янського районного суду м. Києва.

22 липня 2021 року цивільна справа № 760/9149/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 березня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у якій, останній просить стягнути з ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» витрати понесені скаржником на правничу допомогу.

Київський апеляційний суд постановою від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року скасував, ухвалив нове судове рішення яким у задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.

Постанова Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року містить мотиви відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» витрат на професійну правничу допомогу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції крім іншого, зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається із змісту постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, судом апеляційної інстанції вже вирішувалось питання про розподіл судових витрат понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

Зміст постанови містить мотиви відмови у задоволенні означеного клопотання, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що питання щодо стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллз Веста» на користь заявника витрат на правничу допомогу вже було розглянуто, у зв`язку з чим, повторне вирішення такого питання, виключається.

Аргументи касаційної скарги стосовно того, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вже розглядалося помилковий, адже резолютивна частина постанови від 17 березня 2021 року відомостей про вирішення такого питання не містить колегія суддів відхиляє.

Як вже вказувалось вище, приписи статті 382 ЦПК України вказують на те, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції крім іншого, зазначається про новий розподіл судових витрат.

Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було відмовлено про що свідчить її мотивувальна частина, а тому підстави для зазначення про новий розподіл витрат на пофесійну правничу допомогу були відсутні.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-34цс20) та висновку Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 644/5503/17 (провадження № 61-1205св19) колегія судді відхиляє з огляду на таке.

У справі № 644/5503/17 (провадження № 61-1205св19) суд апеляційної інстанції посилавсь на те, що позивачі не оскаржили в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, а тому не прийняв до уваги доводів позивачів у їх відзиві на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вони просили відшкодувати їм витрати на правничу допомогу, понесені на складання відзиву на апеляційну скаргу.

За обставинами наведеної представником заявника справи, заява про ухвалення додаткового рішення була мотивована тим, що при ухваленні судового рішення у справі взагалі не було вирішено питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про яку заявляли позивачі у своєму відзиві на апеляційну скаргу. Тобто постановою суду апеляційної інстанції у наведеній справі питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу не було вирішено взагалі.

Щодо визначення подібності правовідносин колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у п. 5.5 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, згідно з якою під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так у справі № 264/5957/17 предметом судового розгляду були відносини про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між фізичною особою та банком внаслідок відступлення права вимоги, відповідно суди досліджуючи питання процесуального правонаступництва, встановили, зокрема, що "у матеріалах справи № 264/5957/17 є тільки лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому вказано, що відповідач відступив право вимоги до позивача за кредитним договором іншій юридичній особі. Проте відсутня інформація щодо предмета й істотних умов договору, за яким відбулося відступлення такого права. Тому Велика Палата Верховного Суду не може встановити точний зміст і обсяг правонаступництва права відповідача за зобов`язаннями, визначеними кредитним договором, а також те, чи відповідач уклав договір про відступлення права вимоги, чи договір факторингу, та чи відповідає вчинений правочин ознакам, які мають бути притаманні відповідним договорам ".

При цьому, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 264/5957/17 мова йде про припинення юридичної особи та відповідні правові наслідки щодо її прав та обов`язків саме за договором про відступлення права вимоги, що не відповідає обставинам справи, що розглядається № 925/1643/20.

Таким чином, посилання заявника на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 є необґрунтованими, оскільки зазначене судове рішення прийнято за іншої, ніж у даній справі фактично-доказової бази, за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що свідчить про неподібність правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими апеляційним судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький