КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3098/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2021 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 31 704,61 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 2 450,61 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 29.07.2019 року відбулось пошкодження трубопроводу поруч з будинком АДРЕСА_1 . Внаслідок описаного вище прориву труби, уламками асфальто-бетонного покриття та каміння було пошкоджено автомобіль марки «GEELY» державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На місце події позивачем було викликано представників поліції, зафіксовано заяву про вчинення кримінального правопорушення, присвоєно реєстраційний № 54846 в ЄО Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 29.07.2019 року.

31.07.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_2 » проведено експертне дослідження та надано Висновок експертного дослідження №1729 від 31.07.2019 р. за результатами проведеної експертизи серед іншого визначено, що розмір матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «GEELY» державний номер НОМЕР_1 складає 31 704,61 грн.

Розмір витрат позивача на оплату проведення експертизи становить 2 450,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 40 від 31.07.2019 року.

12.08.2019 року на адресу відповідача позивачем було надіслано заяву про відшкодування шкодив розмірі 31 704,61 грн., а також відшкодуваннявитрат, понесених на оплату експертизи у розмірі 2 450,00 грн.

У відповідь на заяву про відшкодування шкоди відповідач надіслав листа від 19.08.2019 року № 40/27/782, в якому зазначив про безпідставність вимог позивача, посилаючись на відсутність з боку КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» складу цивільного правопорушення.

Позивач вважає, що така відмова у відшкодуванні нанесеної шкоди порушує його права, оскільки автомобіль пошкоджено внаслідок проведення господарської діяльності підприємством - відповідачем, а вказане є підставою для відшкодування збитків.У зв`язку із зазначеним просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року позов було задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 31 704, 61 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 450,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 536,80 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача - КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Комісар С.П. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, дії підприємства по проведенню гідравлічних випробувань теплових мереж є виключно правомірними та законними, здійсненими у відповідності та в порядку, передбаченому положеннями чинного законодавства України, а аварії взагалі не було. Крім того, в діях КП «Київтеплоенерго» не вбачається складу цивільного правопорушення, немає підстав для відшкодування збитків, оскільки не доведено факту неправомірної поведінки відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, відсутні факти і докази, що підтверджують наявність вини підприємства у завданні шкоди майну .

Апелянт зазначає також, що матеріали справи поліції є суперечливими і містять різні обставини, щодо місця та події ушкодження автомобіля, не містять однозначних документів і належних доказів.

Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Зветрає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що самовільне розташування автотранспорту в охоронних зонах теплових мереж є грубим порушенням Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, а відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт» власникам (користувачам) транспортних засобів забороняється зберігання їх у житлових зонах поза спеціально відведеними для цього майданчиками.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не було з`ясовано питання щодо фактичного розташування транспортного засобу позивача та місця отримання пошкоджень, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які дозволяють встановити ці обставини.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вважав встановленими обставини, які були покладені позивачем в основу позову, зокрема обставини щодо заподіяння шкоди майну позивача. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що особою, відповідальною за заподіяну позивачу ОСОБА_1 шкоду, є відповідач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», який не забезпечив вчинення ефективних та своєчасних дій з належного збереження, реконструкції, ремонту та експлуатації майна, переданого йому в управління, що призвело до прориву труби та пошкодження майна позивача.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «GEELY» державний номер НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 25-26)

31.07.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_2 » проведено експертне дослідження та надано Висновок експертного дослідження №1729 від 31.07.2019 року, яким за результатами проведеної експертизи визначено, що розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «GEELY SL» державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження від пошкодження тепломережі складає 31 704,61 грн. (а.с. 6-20)

Встановлено також, що у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 12.08.2019 року щодо відшкодування завданої шкоди, директором СП «Київські теплові мережі» КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» ОСОБА_3 направлено листа, за змістом якого відповідач не погоджується із фактом завдання шкоди позивачу з вини підприємства. (а.с. 21)

Із матеріалів, доданих позивачем до позовної заяви, вбачається також, що 29.07.2019 року Дніпровським управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві зафіксовано звернення ОСОБА_1 щодо факту завдання шкоди, щодо якого подальшому проведено перевірку та суб`єкту звернення надано роз`яснення щодо вирішення питання відшкодування завданих збитків в судовому порядку. (а.с. 27)

Крім того, до матеріалів справи судом першої інстанції долучено копію матеріалів з Дніпровського управління поліції по зверненню №54846 від 29.07.2019 року, які були подані 10.12.2019 року представником позивача - адвокатом Шмаровим О.В. (а.с. 46-55)

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювана шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 910/3501/18.

За правилами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення заявлених вимог, посилалась на обставини, що свідчать про вину відповідача у пошкодженні транспортного засобу, який належить їй на праві власності, яке відбулось 29.07.2019 року по АДРЕСА_1 , внаслідок прориву труби гарячого водопостачання уламками асфальтно-бетонного покриття.

В той же час, доказів, на підтвердження факту вини відповідача та його неправомірної поведінки, що мала наслідком спричинення шкоди майну позивача, а також взаємозв`язку між такими подіями та шкодою, матеріали справи не містять.

Подані відповідачем до апеляційного суду документи, підтверджуючі факт проведення випробувань теплових мереж на гідравлічну щільність (а.с. 106-130), зазначених обставин також не підтверджують.

Висновки суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту дотримання Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж від 14.02.2007 року № 71 та щодо розміщення інформації про аварію і особу, до відання якої належить відповідний трубопровід, на офіційному вебресурсі КП «Київтеплоенерго» є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі документами.

Так, зі справи вбачається, що планові гідравлічні випробування теплових мереж зони обслуговування ТЕЦ-6, проводилися згідно Плану та Графіку проведення випробувань, які являються нормативними актами та регулюють правовідносини щодо проведення належною особою (Підприємством) зазначених випробувань у встановленому порядку, який затверджується КМДА,у відповідний період часу у відповідній місцевості.

Доказів порушення відповідачем пунктів 6.3.27 та 6.3.87 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71 матеріали справи не містять.

Відповідачем підтверджено, що з метою належного надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, згідно Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, підприємство здійснює гідравлічні випробування теплових мереж, що є обов`язковою умовою підготовки теплоенергетичного комплексу до опалювального сезону.

Перевірку підвищеним тиском теплоносія на міцність і щільність тепломережі за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено у період з 23.07.2019 по 06.08.2019, згідно графіку затвердженого у Київській міській державній адміністрації (КМДА).

За результатами проведення гідравлічних випробувань теплових мереж, відбулося пошкодження ділянки прибудинкової території за вказаною адресою.

Таким чином, господарська діяльність відповідача щодо здійснення підготовки до опалювального сезону шляхом проведення перевірки гідравлічних випробувань теплових мереж, є правомірною поведінкою, врегульованою відповідними правовими актами державних органів.

Щодо встановленого судом першої інстанції факту аварії, слід зазначити наступне.

Відповідно до розділу III Інструкції про розслідування і облік технологічних порушень на об`єктах електроенергетики і в об`єднаній енергетичній системі України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України № 255 від 09.06.2005, до аварій належать порушення у роботі енергопідприємства, унаслідок яких загинули чи травмовано (від 4 осіб) люди, стався викид отруйних, радіоактивних, біологічно небезпечних речовин за санітарно-захисну зону енергопідприємства, збільшилась концентрація забруднювальних речовин у навколишньому природному середовищі більше ніж у 10 разів, зруйновано будівлі, споруди чи основні конструкції енергопідприємства, що становить загрозу життю і здоров`ю значної кількості працівників енергопідприємства чи населення.

Беручи до уваги зазначене, матеріалами справи факт аварії в КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у 2019 році за вказаною позивачем адресою не підтверджується.

Крім того, позивачем не доведено факту складання відповідного Акту про подію за участю балансоутримувача прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , представників відповідача безпосередньо в день, коли було виявлено пошкодження майна позивача. Інших доказів, таких як пояснення свідків, висновку експерта про причини завдання шкоди майну позивача, також не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді позовних вимог про стягнення з КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» матеріальної шкоди неповно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Крім того враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, тому, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача у справі підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 рокув частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» понесені останнім витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року.

Реквізити сторін:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце реєстрації: 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, код. .

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Н.В.Ігнатченко