Справа № 495/1389/16-ц
№ провадження 6/495/113/2021
УХВАЛА

Про відмову в задоволенні заяви

"12" листопада 2021 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/1389/16-ц ,

особисто заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню по цивільній справі № 495/1389/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 27.05.2021 року звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про визнання виконавчих листів по справі №495/1389/16-ц, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 19.03.2019 року про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , такими, що не підлягають виконанню, вказуючи, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року по справі № 495/1389/16-ц було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення, вирішено вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили (набрало чинності) 25.01.2017 року.

На примусове виконання вказаного рішення 19.03.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано три виконавчі листи за однаковим номером, а саме № 495/1389/16-ц, з резолютивною частиною рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень: «вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 », стосовно кожного з Відповідачів (Боржників) - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 .

На підставі вказаних виконавчих листів, Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито три виконавчі провадження про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 стосовно кожного з боржників, а саме: 26.03.2019 року було відкрито ВП № 58716103 стосовно боржника ОСОБА_2 ; 27.03.2019 року було відкрито ВП № 58717809 стосовно боржника ОСОБА_5 ; 27.03.2019 року було відкрито ВП № 58717562 стосовно боржника ОСОБА_4 .

Рішення суду про вселення, на підставі якого було видано вказані виконавчі листи, було вмотивоване тією обставиною, що ОСОБА_1 є співвласником квартири (до якої його належить вселити, згідно виконавчого листа) та ґрунтувалось на засадах непорушності права приватної власності та мало на меті захист прав власності ОСОБА_1 щодо користування належним йому майном.

Таким чином, обов`язок відповідачів (боржників) вселити ОСОБА_1 виник з підстав наявності у ОСОБА_1 права власності на 1/4 квартири.

Проте, на момент набрання рішенням про вселення чинності, як і на момент видачі виконавчих листів, так і на теперішній час ОСОБА_1 не є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки його було позбавлено права власності в порядку, встановленому для примусового виконання рішень, вказують заявники.

Станом на теперішній час, власниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_4 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування № 873 від 08.11.2018 року); ОСОБА_7 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018 року).

Одночасно, станом на теперішній час Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області здійснено примусове виконання даних виконавчих листів та вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки як на момент набрання рішенням чинності, так і на момент видачі виконавчих листів і по теперішній час ОСОБА_1 не був і не є власником квартири АДРЕСА_1 , а 1/4 частка перейшла від стягувача за виконавчим документом ( ОСОБА_1 ) до боржників за виконавчим документом (спочатку - до ОСОБА_2 , а потім до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ), вважають, що дані виконавчі листи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню у зв`язку із відсутністю обов`язку боржників повністю, у зв`язку з його припиненням.

Крім того, зазначають, що на теперішній час за даними виконавчими листами ОСОБА_1 намагається вселитись до квартири АДРЕСА_1 шляхом повсякчасного пред`явлення даних виконавчих листів до виконання.

На підставі вищевикладеного, просять суд визнати виконавчі листи по справі № 495/1389/16-ц, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 19.03.2019 року про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , такими, що не підлягають виконанню; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 безпідставно одержане благо за виконавчими листами (у вигляді проживання в неналежній йому квартирі), шляхом: «виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 ».

Не погодившись за заявленими вимогами від представника ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення від 03.08.2021 року, згідно яких він не погоджується з заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, з огляду на те, що дії боржників з подачі аналогічної за своїм змістом заяви по якій вже було винесено відповідне рішення є нічим іншим як зловживанням процесуальними правами, пов`язане на безпідставне затягування виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року.

До того ж, стверджує, що відсутні правові підстави для задоволення заяви боржників, передбачені ч.2 ст. 432 ЦПК України.

Щодо посилання боржників на те, що ОСОБА_1 втратив право власності на 1/4 частину квартири, то вказує, що 23.11.2017 року апеляційним судом Одеської області було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/543/16-ц від 29.02.2016 року та у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовлено.

20.02.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було постановлено ухвалу про поворот виконання рішення № 495/543/16-ц від 29.02.2016 року.

Натомість, ОСОБА_2 , усвідомлюючи неминучу необхідність повернення ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину квартири, з метою недопущення виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/1389/16-ц від 12.04.2016 року /про вселення/, 08.11.2018 року уклала договір дарування №873, яким передарувала безпідставно набуте майно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Отже, невірно вказувати на факт втрати права власності на 1/4 частину квартири ОСОБА_1 .

В судове засідання представник заявників ОСОБА_10 доводи заяви підтримав, просить суд її задовольнити, про що надав відповідь на заперечення представника стягувача на заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, відповідно до якого просить заяву задовольнити, провести судове засідання за відсутність заявників та їх представника, зазначаючи при цьому що ствердження представника ОСОБА_1 що подана заява є тотожною попередній є неспроможним, оскільки ним не надано доказів такого розгляду де зазначені мотиви суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції було відмовлено у визнанні виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що рішення фактично виконано, однак стягувач стверджує, що рішення суду не виконано і просить суд надати йому виконавчі листи для відновлення виконавчого провадження, що очевидно свідчить про те, що обставини по справі змінилися і підстави подання цієї заяви не є і не можуть бути тотожними попередній заяві.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ксьондз А.В. 12 листопада 2021 року в судове засідання надала письмові заперечення щодо відповіді на заперечення боржників, відповідно до яких просить суд визнати дії заявників щодо подання заяви зловживання процесуальними правами, застосувати до них заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, залишити заяву без розгляду, вказуючи, що заявниками надана тотожна заява раніше поданій та яка розглядалась судами двох інстанцій, в ній не міститься ані нових обставин, ані інших підстав її подання, тобто боржниками допущено зловживання процесуальними правами.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з заявою заявників, просить в її задоволені відмовити, вказуючи, що все вже вирішено, він є власником квартири.

Зі згоди ОСОБА_1 , суд розглядає заяву, за відсутність заявників, відповідно наданої представником відповіді на заперечення.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши заяву та фактичні матеріали справи, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 25.11.1999 належало по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року усунуто перешкоди ОСОБА_1 у праві користування майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року залишено без змін.

Вказане рішення набрало законної сили.

19.03.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчі листи про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

Виконавчі листи видані відносно кожного з трьох боржників.

26.03.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5871610 відносно боржника ОСОБА_2

27.03.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58717809 відносно боржника ОСОБА_5

27.03.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58717562 відносно боржника ОСОБА_4

02.07.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58717809 відносно боржника ОСОБА_5 на підставі акту державного виконавця.

09.07.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58716103 відносно боржника ОСОБА_2 на підставі акту державного виконавця.

09.07.2019 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58717562 відносно боржника ОСОБА_4 на підставі акту державного виконавця.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч. ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Верховний Суд у Постанові в справі № 61-1592св17 від 16.01.2018 року зазначив, що частиною другою статті 369 ЦПК України (у редакції 2004 року) передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У зазначеній постанові стаття 369, указана в редакції ЦПК 2004 року, у редакції ЦПК 2017 року стаття 432.

У даному випадку виконавчі листи вже було пред`явлено до виконання, виконавче провадження за ними закінчено, у зв`язку з виконанням рішення суду, отже відсутні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва №226 від 13.02.2017 року в результаті проведення прилюдних торгів, що не відбулися приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. ОСОБА_2 передано нерухоме майно як стягувачу, в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду № 495/543/16-ц, а саме 1/4 частки спірної квартири, що належали ОСОБА_1 .

Надалі ОСОБА_2 відчужила спірну частку квартири разом з належною їй ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за договорами дарування.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що наразі власниками вказаної квартири є ОСОБА_4 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018 року); ОСОБА_9 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018 року).

Натомість, як вказав Одеський апеляційний суд від 15.02.2021 року у справі № 495/1389/16-ц, провадження № 22-ц/813/4195/21: « та обставина, що стягувач на час видачі виконавчих листів вже не був власником 1/4 частки спірної квартири не є підставою для визнання їх такими, що не підлягають виконанню, так як вказана обставина виникла вже після набрання рішення суду про вселення законної сили.

У разі, якщо боржники вважають, що після ухвалення рішення виникли обставини, які свідчать про те, що стягувач втратив право на частку спірної квартири, останні мають право звернутись з відповідним позовом, проте виникнення таких обставин, не свідчить про наявність правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню».

Між тим, судом вбачається, що рішення суду № 495/543/16-ц скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам відмовлено.

20.02.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу про поворот виконання рішення № 495/543/16-ц від 29.02.2016 року.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовити як в необґрунтованій.

Що стосується частини заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_1 на їх користь безпідставно одержаного блага за виконавчими листами (у вигляді проживання в неналежній йому квартирі), шляхом: «виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 », то в цій частині також необхідно відмовити, оскільки такі вимоги про виселення є самостійними та їх розгляд не передбачений розділом VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Що стосується вимог представника ОСОБА_1 щодо визнання дій заявників зловживання процесуальними правами, застосування заходів процесуального примусу та залишення заяви без розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав.

Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

У п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами.

Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом.

При зловживанні процесуальними правами, суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч.3ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст.35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

При цьому, суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Оглянувши та перевіривши доводи представника з приводу зловживання процесуальними правами заявниками, судом встановлено, що в своїх запереченнях представником не доведено, що в даному випадку в діях заявників є зловживання процесуальними правами та доказів вказаного суду не надано, тому підстави для залишення заяви без розгляду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі № 495/1389/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення, відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 83, 353, 431, 432 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі № 495/1389/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 12 листопада 2021 року.

Суддя: