ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/422/21 Провадження 2/636/900/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О. О.

за участю секретаря судового засідання Караулової О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», інтереси якого представляють Дашко В. М., Меркулова В. В., до ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Соляник О. О., про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, Дашко В. М., який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому, після зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 39537,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 01.07.2010 (далі - Заява). Відповідно до положень Заяви остання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі -Умови) та Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи), які розміщені на офіційному веб-сайті банку та надані відповідачу в письмовому вигляді для ознайомлення, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який, згідно з доводами представника позивача, за своєю правовою природою є договором приєднання. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у вигляді відновлюваного кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.09.2021 становить 41687,39 грн та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 35010,92 грн та за простроченими відсотками в розмірі 4526,47 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача, яка діє на підставі ордера на надання правової допомоги, подала до суду відзив на позов, у якому просила поновити строк на подачу відзиву до суду та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач була вимушена для отримання задовільної для неї правової допомоги виїжджати в інше місто, тому, ураховуючи епідеміологічне становище в країні та те, що вона має однорічну дитину, підготувати відзив на позов учасно в неї не було можливості. Також, посилається на відсутність у Заяві істотних умов договору кредиту: розміру коштів, які надаються в кредит, процентів за користування кредитом, розміру неустойки за порушення зобов`язань. Заперечує факт підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка) і Умов, у зв`язку з чим подає клопотання про витребування у позивача оригіналу Довідки та посилається на те, що сторони не обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлюється у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Відповідач не визнає, що саме долучені до позовної заяви Умови є тими, які були їй надані для ознайомлення під час підписання Заяви, а також те, що такі докази на день отримання кредиту містили умови про розмір коштів, які надаються в кредит, відсотків за користування кредитом, розмір неустойки. Заперечувала доводи представника позивача щодо правової природи Договору як договору приєднання. Наданий розрахунок заборгованості представник відповідача вважає необґрунтованим, неналежним та не достовірним доказом, оскільки до нього включені не обумовлені сторонами розмір відсотків, неустойки, комісій; він містить невірні відомості щодо погашеної відповідачем суми кредиту; не містить обов`язкових реквізитів бухгалтерського документу, так само як і виписка за договором № б/н станом на 31.12.2020. Також, представник відповідача вказує, що у відповідача відсутня заборгованість за Договором.

Представник відповідача у відзиві просить суд розподілити витрати на правову допомогу, докази понесення яких надасть після ухвалення рішення суду.

Представник позивача, Меркулова В. В. , подала до суду відповідь на відзив, у якому доводи представника відповідача заперечувала, наполягала на задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на укладення сторонами Договору належним чином, дійсність усіх його умов, викладених в Умовах, Тарифах, Довідці, яка була дійсно підписана відповідачем. Розрахунок заборгованості та виписка за договором № б/н станом на 31.12.2020 містять усі операції за рахунком відповідача та належні розрахунки її заборгованості, вони є належними доказами. Разом з відповіддю на відзив подала клопотання, у якому просила суд поновити строк на подачу до суду відповіді на відзив у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби та встановленням карантинних заходів.

Суд вважає причини пропуску сторонами процесуальних строків на подачу до суду відзиву та відповіді на відзив поважними та поновлює їм указані строки.

У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав.

Представник відповідача подала до суду заяву, у якій просила суд роздягати справу без участі її та відповідача, проти задоволення позову заперечувала.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Представник позивач у позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст. 634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору.

До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання.

Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяг з Умов (а.с. 18-41) та не надав копії або витягу з Трифів, про які ідеться мова в Заяві. Указаний витяг з Умов не містить підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без його відома.

Суд наголошує, що позивачем не надано копії примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст. ст. 207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача, а надано лише витяг з Умов.

На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяг з Умов (а.с. 18-41), який наданий позивачем на підтвердження своїх вимог не містить підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому не змінювались, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 01.07.2010 шляхом підписання Заяви.

З приводу належності та достовірності копії Довідки (а.с. 17) суд зазначає таке.

Представник позивача, Дашко В. М. , надав суду в обґрунтування своїх вимог копію Довідки (а.с. 17), яка містить підпис невизначеної особи та посилається на те, що це підпис відповідача. Представник відповідача у відзиві заперечує факт підписання відповідачем Довідки та надав суду клопотання про витребування у позивача оригіналу Довідки. У відповідь на ухвалою суду про витребування доказів від 19.05.2021 представник позивача, Меркулова В. В. , надала суду лист (а.с. 185), у якому посилається на розпочату банком централізацію архівів, як на обставину, яка не дає можливості надати суду оригінал Довідки та пропонує суду розглянути справу на підставі наданої копії Довідки (а.с. 17).

Представник відповідача подала до суду клопотання, у якому просила суд не брати до уваги копію Довідки (а.с. 17) при вирішенні справи, оскільки відповідач заперечує факт підписання Довідки та ставить під сумнів відповідність копії Довідки оригіналу та взагалі існування оригіналу Довідки.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до роздруківки наказу «Про централізацію архівів банку» № КТ-БТ-СП-2020-7081350 від 16.10.2020 (а.с. 188-189) строк закінчення централізації архівів банку мав настати 01.07.2021.

На підставі викладеного суд установив, що представник відповідача мав можливість до судового засідання надати суду оригінал Довідки, оскільки централізація архівів закінчилась більш ніж за чотири місяці до його проведення, але такий документ на судові засідання, проведені 15.07.2021, 14.09.2021, 04.11.2021 наданий не був. Таким чином, ураховуючи позицію представника відповідача, вимоги ч. 6 ст. 95 ЦПК України, поведінку представників позивача, суд вважає, що копія Довідки (а.с. 17) не підлягає врахуванню судом при вирішенні справи.

Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягу з Умов (а.с. 18?41) та в копії Довідки (а.с. 17)через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання відповідачем Заяви.

З копії Заяви (а.с. 16) вбачається, що в останній відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, процентів за користування кредитом, комісій, розміру неустойки за порушення зобов`язань. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлюється у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимог про стягнення процентів з підстав та у розмірах, установлених актами цивільного законодавства, зокрема, статтею 1048 ЦК України, позивачем не заявлено.

З огляду на викладене законними та обґрунтованими є лише вимоги позивача про стягнення фактичної суми, наданої в кредит (тіло кредиту).

Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними у постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Представники позивача на підтвердження своїх вимог надали суду розрахунки заборгованості (а.с. 5?13; 191-199) та виписку за договором б/н станом на 31.12.2020 (а.с. 51-59). Представник відповідача заперечує достовірність і належність указаних доказів, посилаючись на невідповідність відомостей дійсним операціям за рахунком відповідача, а також на відсутність у вказаних доказах необхідних реквізитів бухгалтерського документу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 9 Закон у України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Пунктом 62 Положення «про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З розрахунків заборгованості (а.с. 5-13; 191-199) та з виписки за договором б/н станом на 31.12.2020 (а.с. 51-59) вбачається, що останні не містять дату складання; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Указані рорзрахунки підписані представниками позивача, які відповідно до довіреностей (а.с. 45, 206) мають право лише завіряти відповідність копії документів позивача оригіналам, а не складати бухгалтерські документи та здійснювати відповідні розрахунки, а виписка за договором б/н станом на 31.12.2020 (а.с. 51-59) взагалі не містить посади особи та місця для підпису.

В обґрунтування своїх доводів про відсутність у відповідача заборгованості за Договором представник відповідача надала суду довідку позивача (а.с. 106-149), яка на відміну від розрахунків заборгованості (а.с. 5?13; 191-199) та виписки за договором б/н станом на 31.12.2020 (а.с. 51-59) містить установлені законодавством реквізити бухгалтерського документу.

З огляду на викладене суд відхиляє розрахунки заборгованості (а.с. 5-13; 191-199) та виписку за договором б/н станом на 31.12.2020 (а.с. 51-59) як неналежні докази розміру заборгованості відповідача за Договором, а для встановлення дійсних обставин справи віддає перевагу довідці позивача (а.с. 106-149), яка надана представником відповідача, оскільки такий доказ містить установлені законодавством реквізити бухгалтерського документу.

З довідки позивача (а.с. 106-149) вбачається, що позивач нараховував відповідачу заборгованість за Договором за відсотками, неустойкою у вигляді пені та штрафів, комісій, правомірність нарахування яких позивач не довів перед судом, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача за Договором складає лише різницю між фактично отриманими коштами та загальну суму фактично внесених коштів на рахунок.

Досліджуючи відомості, викладені у довідці позивача (а.с. 106-149) суд установив, що фактично відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 87851,10 грн, а внесла на рахунок грошові кошти в загальному розмірі 100206,09 грн, частина з яких позивачем була зарахована в рахунок погашення заборгованості за відсотками, неустойкою у вигляді пені та штрафів, комісій, правомірність нарахування яких позивач не довів перед судом.

Таким чином, суд установив, що відповідач не має заборгованості за Договором перед позивачем, оскільки внесла на рахунок більшу суму, аніж отримала від позивача.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України установлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача у відзиві просить суд надати їй строк 5 днів з дня ухвалення рішення в справі для подачі доказів про понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи.

Суд задовольняє заяву представника відповідача та вважає за необхідне призначити в справі судове засідання для ухвалення рішення про судові витрати.

Керуючись ст. ст. 626, 628, 1046, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 246, 259, 263-265, 273, 279, 352, 354, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Призначити в справі судове засідання для розгляду клопотання представника відповідача про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, у приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області (63503, Харківська область, м. Чугуїв, пл. Соборна, 2, каб. № 16) на 13:00 год 19.11.2021.

Представники позивача до початку судового засідання з розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають право подати свої заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 05.11.2021.

Суддя О. О. Золотоверха