Справа № 324/1176/20
Провадження № 2-о/324/13/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря

судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Пологи заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій заінтересованою особою визначив Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Пологи Запорізької області. Проживав він разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 . 28 січня 1992 року заявник отримав паспорт, який був виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, і який в подальшому заявник втратив при невідомих обставинах.Через те, що він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами. Він позбавлений можливості користуватися своїми правами, повноцінно отримувати лікування, отримати пенсію та отримувати інші соціальні послуги. На даний час заявник перебуває на обліку в центрі обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання. Він звертався до Пологівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта колишнього СРСР. Однак, йому було відмовлено стосовно оформлення паспорта громадянина України, оскільки в результаті здійснення визначених законодавством заходів та перевірок його особа була ідентифікована, але не встановлено належність до громадянства України. 02 грудня 1987 року народним судом Пологівського району Запорізької області він був засуджений до 8 років 06 місяців колонії поселення для осіб, які вчинили злочин з необережності. Таким чином, станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року він перебував на території України, а тому він є громадянином України, але не може цей факт довести крім як зверненням до суду з відповідною засвою. У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто 13 листопада 1991 року.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд.

Представник заявника адвокат Савочкіна І.С. подала до суду заяву про уточнення заявлених вимог та просила встановити юридичний факт в тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року з одночасним перебуванням у громадянстві колишнього СРСР, і до набрання вироком народного суду Пологівського районну Запорізької області від 02 грудня 1987 року законної сили постійно проживав відповідно на території УРСР (Української Радянської Соціалістичної Республіки (нині територія України) або на території України. Крім того, у своїй заяві представник заявника просила долучити до матеріалів справи наступні документи: копію адвокатського запиту від 26 серпня 2021 року; копію супровідного листа №15/07/3543/Бр від 27 серпня 2021 року; копію довідки згідно архівних облікових матеріалів №15/07/27 від 27 серпня 2021 року; копію відповіді Пологівського районного суду Запорізької області №ЕП-199/01-27/21-Вих від 18 серпня 2021 року.

Завідувачка Пологівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Чайка Н.Б. як керівник заінтересованої особи у справі надала суду заяву про слухання справи за її відсутності та проведення судового засідання без фіксування технічними засобами; в частині прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 покладається на розсуд суду та просила долучити до матеріалів справи копію заяви форми №1 ОСОБА_1 від 28 січня 1992 року.

Суд, беручи до уваги підтримання заяви заявником і його представником, думку заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №316 від 18 грудня 1958 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області. Зазначена інформація підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 липня 2020 року.

Також судом встановлено, що заявник проживав разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією домової книги.

З 02 грудня 1974 року по 29 серпня 1975 року ОСОБА_1 навчався в Чубарівському сільському професійно-технічному училищі №8 за професією «Тракторист-машиніст 3-го класу», що підтверджується копією довідки №754 від 03 липня 2019 року, виданої Федорівським центром професійної освіти.

З 1976 року заявник працював у колгоспі «Аврора», який у подальшому реорганізований в КСП «Аврора», а потім в ТОВ «Аврора», що підтверджується копією довідки №23 від 09 квітня 2019 року, копією довідки про заробітну плату №25 від 09 квітня 2019 року, копією довідки №24 від 09 квітня 2019 року.

Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 24 жовтня 1979 року по 19 жовтня 1981 рік служив в рядах Радянської армії.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_3 , заявник з 1981 року по 1985 рік працював в місті Пологи Запорізької області.

02 грудня 1987 року народним судом Пологівського району Запорізької області за ст.215 ч.3 КК УРСР ОСОБА_1 був засуджений до 8 років 06 місяців колонії-поселення для осіб, які вчинили злочин з необережності. Початок строку покарання: 08 вересня 1987 року, кінець строку покарання: 08 березня 1996 року.

З 11 січня 1988 року заявник відбував покарання в державній установі «Машівська виправна колонія (№9)».

Ухвалою народного суду Новосанжарського району Полтавської області від 19 січня 1989 року заявник переведений до виправно-трудової колонії.

З 23 січня 1989 року ОСОБА_1 відбував покарання у державній установі «Божковська виправна колонія (№16)».

13 липня 1991 року на підставі ухвали народного суду Полтавського району Полтавської області від 13 липня 1991 року на підставі ст.52-2 КК УРСР заявник був звільнений із державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» умовно на 04 роки 07 місяців 25 днів. 26 липня 1991 року вибув до спецкомендатури Лисичанського МВВС.

Вищенаведена інформація підтверджується наступними доказами: копією листа Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №22-1502/2.5/2.5/14-20 від 23 липня 2020 року та копією довідки №15/07/27 від 27 серпня 2021 року, згідно архівних облікових матеріалів стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка видана державною установою «Божковська виправна колонія (№16)»

Також судом встановлено, що 28 січня 1992 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 .

Відповідно до Положення про паспортну систему в СРСР, що була затвердження постановою №677 від 28 серпня 1974 року, видача паспортів здійснювалася за місцем проживання громадян.

З заяви форми №1 від 28 січня 1992 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на видачу паспорта проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, видача паспорта ОСОБА_1 у 1992 році також підтверджує перебування заявника на території України, а саме в м.Лисичанську Луганської області.

У зв`язку з втратою паспорту у 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Пологівського сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, вбачається, що на час набуття Україною незалежності, а саме станом на 24 серпня 1991року та станом на 13 листопада 1991 року заявник ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення волі на території України та перебував у громадянстві колишнього СРСР.

На звернення заявника до Пологівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта, ОСОБА_1 було відмовлено стосовно оформлення паспорта громадянина України, оскільки в результаті здійснення визначених законодавством заходів, перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави, підприємств, установ та організацій, його особа була ідентифікована, відповідно до заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 , виданого ВВС Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області 28 січня 1992 року, паспортом громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_1 не документований. Інформація щодо реєстрації на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року відсутня та у зв`язку із чим рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України у вказаний час.

Рішення суду про встановлення факту постійного проживання заявника на території України йому необхідно для набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України. В іншому порядку заявник не може довести вказаного факту.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно із п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з п.13 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку окремого провадження суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та, зокрема, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що під час відкриття провадження по даній справі ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 420,40 грн., до ухвалення судового рішення у справі №324/1176/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 80, 247 ч.2, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановити юридичний факт у тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року з одночасним перебуванням у громадянстві колишнього СРСР, і до набрання вироком народного суду Пологівського району Запорізької області від 02 грудня 1987 року законної сили постійно проживав відповідно на території УРСР (Української Радянської Соціалістичної Республіки (нині територія України) або на території України.

Стягнути з ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кацаренко І. О.