КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/4103/15-ц

номер провадження: 22-ц/824/1605/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у складі судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним іпотечного договору,визнання недійсним договору поруки, припинення іпотеки, вилучення запису із державного реєстру іпотек, а також вилучення запису із державного реєстру обтяжень та заборон,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26 серпня 2015 року, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 007-2900/756-9421 від 01 листопада 2007 року у розмірі 49 335,18 швейцарських франків.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 ) був укладений кредитний договір № 007-2900/756-9421, за умовами якого позичальник отримала у тимчасове платне користування 58 560 швейцарських франків, зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом, на строк до 01 листопада 2032 року. Позивач вказував, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальниці грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак відповідачка ОСОБА_1 , у порушення умов кредитного договору, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 335,18 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 2 928,00 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту у розмірі 40 406,40 швейцарських франків, відсотки за користування кредитом у розмірі 5 442,38 швейцарських франків, підвищені відсотки у розмірі 558,40 швейцарських франків. Зазначав, що на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 01 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №007-2900/756-0421-Р/1, за умовами якого остання зобов`язалась нести солідарну відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. З наведених підстав банк просив його позов задовольнити.

У липні 2015 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним іпотечного договору,визнання недійсним договору поруки, припинення іпотеки, вилучення запису із державного реєстру іпотек, а також вилучення запису із державного реєстру обтяжень та заборон.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 007-2900/756-9421. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 01 листопада 2007 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого вона передала банку в іпотеку - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 листопада 2017 року. Також 01 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №007-2900/756-0421-Р/1.

Вважала, що вказаний вище кредитний договір укладений із порушенням норм законодавства України, оскільки банк до укладення кредитного договору відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги», Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки та банківські послуги» не повідомив її, як споживача, про всі відомості, ризики, тощо. Зазначала, що в кредитному договорі не визначено, що валютні ризики, пов`язані із підвищенням вартості валюти, покладені тільки на позичальника. Вказувала, що банк не попередив її про валютні ризики, чим порушив вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.5 постанови Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банкам України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Також вона не могла передбачити зміни курсу національної валюти, оскільки не є фахівцем в галузі фінансів. Зазначала, що кредитодавець не надав їй застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти договору, не попередив споживача про всі валютні ризики, тобто банк не надав інформації щодо предмету договору, яка необхідна була для здійснення нею свідомого вибору щодо валюти кредиту. Через ненадання банком всієї інформації, вона була поставлена в нерівні, дискримінаційні, несправедливі умови, що також призвело до подорожчання продукції за кредитним договором. З наведених підстав, на думку ОСОБА_1 , кредитний договір є недійсним з моменту укладення, унаслідок чого забезпечувальні договори, в тому числі, іпотечний договір, також є недійсними.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним кредитний договір №007-2900/756-0421 від 01 листопада 2007 року, укладений між нею та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»;

визнати недійсним іпотечний договір, укладений між нею та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»;

припинити іпотеку за іпотечним договором, укладеним між нею та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»;

вилучити запис із Державного реєстру іпотек про реєстрацію іпотечного договору, укладеного між нею та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»;

вилучити із Державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження предмету іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В та зареєстрованого в реєстрі за №1265;

визнати недійсним договір поруки №007-2900/756-0421-Р/1, укладений між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на корить ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитом у розмірі 48 776,78 швейцарських франків, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 928 швейцарських франків; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 5 442,38 швейцарських франків; суми дострокового стягнення за кредитом у розмірі 40 406,40 швейцарські франків.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк», а її зустрічний позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є хибними, оскільки суд не надав належної оцінки тим обставинам, що банк не попередив її про валютні ризики, методики, які використовуються банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання, чим порушив вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.5 постанови Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Вважає, що не надавши необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про отриману продукцію, та відповідні валютні ризики, її було поставлено в нерівні з банком умови, які в подальшому призвели до значного подорожчання продукції за кредитним договором.

Також вказує, що за результатами проведеної судово-економічної експертизи, абсолютне значення подорожчання кредиту за оспорюваним кредитним договором становить 76 994,03 швейцарських франків. Проте, як вбачається із графіку платежів, який є додатком до кредитного договору, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 77 611 грн 44 коп., що відповідає інформації початку даної колонки графіку, де зазначено, що таке значення вказується у гривнях. На думку ОСОБА_1 , у даній ситуації вбачається нечіткість або двозначність положень кредитного договору, а відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Зазначає, що банком не надано їй достовірну інформацію щодо умов кредитування, у зв`язку з чим вона була позбавлена виважено здійснити свій вибір щодо укладення оспорюваного кредитного договору і відмовитися від його укладення. Частиною 4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, а тому кредитний договір підлягає визнанню недійсним.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Галас П.В. подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що до укладення оспорюваного кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлена в письмові формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, сторонами досягнуто при підписанні договору всіх істотних умов. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом за зареєстрованим місцем їх проживання: АДРЕСА_1 , однак судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відмовився» (а.с.46-49, т.2).

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у запереченні на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково первісний позов ПАТ «Універсал Банк», судом першої інстанції враховано, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачкою ОСОБА_1 строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 776,78 швейцарських франків, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 928 швейцарських франків; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 5 442,38 швейцарських франків; суми дострокового стягнення за кредитом у розмірі 40 406,40 швейцарські франків, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , яка згідно з ч.1 ст.554 ЦК України відповідає перед кредитором солідарно із позичальником за невиконані зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що нею не доведено порушення її прав, як споживача, з боку ПАТ «Універсал Банк», умови кредитного договору були погоджені сторонами та на час його укладення відповідали вимогам законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, за змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Указана правова позиція є незмінною відповідно до висновків Верховного Суду, які містяться у постановах: від 25 січня 2018 року у справі №475/704/15-ц; від 21 лютого 2018 року у справі №641/3576/16-ц; від 12 квітня 2018 року у справі №591/3625/16-ц; від 03 травня 2018 року у справі №221/1660/16-ц; від 16 липня 2018 року у справі №686/1871/16-ц; від 08 квітня 2020 року у справі №20129/2011; від 09 жовтня 2020 року у справі №161/7515/15-ц; від 05 червня 2021 року у справі №756/16696/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №007-2900/756-0421, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 58 560 швейцарських франків, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,95% річних, на строк до 01 листопада 2032 року.

Вказані кошти ПАТ «Універсал Банк» перерахувало позичальнику, що підтверджується меморіальним ордером від 01 листопада 2007 року.

Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору сторони погодили, що за користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення нараховується процента ставка в розмірі 29,85% річних. Дана процентна ставка застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

У пункті 8.5 кредитного договору передбачено, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що розуміє наслідки валютних ризиків за кредитним договором в іноземній валюті. До підписання вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Встановлено, що 01 листопада 2007 року сторонами був підписаний додаток №1 до кредитного договору «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговування кредиту» та додаток 2 «Графік платежів».

Також судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки №007-2900/756-0421-Р/1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №007-2900/756-0421 від 01 листопада 2007 року в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому ( пункт 1.1.1).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, а саме, предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту.

При його підписанні у пункті 8.5 ОСОБА_1 підтвердила, що вона розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти; до укладення нею цього договору вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора (а.с.7, т.1).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з приписами ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір.

Зазначаючи про те, що оспорюваний кредитний договір від 01 листопада 2007 року містить несправедливі умови, ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов, її воля формувалась не вільно.

Крім того, ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та в подальшому до червня 2014 року виконувала умови кредитного договору.

ПАТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_1 інформацію, яка передувала укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, що підтверджується пунктом 8.5 оспорюваного кредитного договору, що відповідало на момент його укладення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Будь-яких доказів того, що із вказаною інформацію перед укладенням кредитного договору вона не була ознайомлена, ОСОБА_1 суду не надала.

В умовах кредитного договору, а також його додатку № 1 «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами з отриманням та обслуговуванням кредиту», додатку № 2 «Графік платежів», який підписаний ОСОБА_1 , міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка визначена банком за період з 01 листопада 2007 року та по 01 листопада 2032 року з огляду на належне дотримання строків погашення заборгованості позичальником.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за кредитним договором, оскільки як зазначалось вище, сторонами погоджено усі істотні умови при його укладенні.

Крім того, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Зазначаючи про те, що графік платежів містить нечіткість або двозначність положень кредитного договору, ОСОБА_1 будь-яких доказів того, що надана банком інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала, а навпаки, підписанням пункту 8.5 кредитного договору та додатків №1, №2 до кредитного договору, засвідчила ту обставину, що всі умови договору їй цілком зрозумілі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у колонці «абсолютне значення» додатку №2 «Графік платежів», значення подорожчання кредиту суд мав розтлумачити на користь позичальника, а саме - значення в ній є в гривнях, а не в швейцарських франках, не заслуговують на увагу, оскільки суперечить умовам кредитного договору, згідно з якими саме ОСОБА_1 була обрана валюта кредитування - швейцарський франк, наслідком чого «абсолютне значення подорожчання кредиту» вказано саме у зазначеній валюті, про що свідчить примітка, зазначена у додатку №2 «Графік платежів» - «всі платежі в цьому додатку наведені у валюті кредиту» (а.с.10, т.1).

Підвищення курсу іноземної валюти та у зв`язку з цим зміни фінансового становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ОСОБА_1 при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, про що була попереджена банком у пункті 8.5 кредитного договору, а також мала можливість отримання кредиту в національній валюті.

З наведених підстав посилання в апеляційній скарзі на те, що банк не попередив ОСОБА_1 про те, що вона буде нести валютні ризики під час виконання кредитного договору, не заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів також враховує, що з дня укладення кредитного договору - 01 листопада 2007 року і до червня 2014 року ОСОБА_1 виконувала умови кредитного договору, що свідчить про те, що вона, подавши позов лише у липні 2015 року, на протязі семи років вважала оспорювані правочини дійсними, справедливими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваних правочинів ОСОБА_1 не пред`являла.

Отже, установивши, що сторони, укладаючи оспорювані договори, діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цих договорів відповідно до вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання їх недійсними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Пунктами 1.1, 2, 5.3 кредитного договору передбачено зобов`язання позичальника погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобов`язання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках та підвищених відсотках в повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у справі №756/16136/16-ц, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки №007-2900/756-0421-Р/1 від 01 листопада 2007 року - відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Установивши порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про покладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарного обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитом у розмірі 48 776,78 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 2 928 швейцарських франків, заборгованість за відсотками у розмірі 5 442,38 швейцарських франків, сума дострокового стягнення за кредитом у розмірі 40 406,40 швейцарські франків, що відповідає ст. 554 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими у справі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної та резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: