Провадження № 2/235/1991/21
Справа № 235/6323/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

09 листопада 2021 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Секірін О.В., до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Секірін О.В., з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 1997 року позивач уклав шлюб з відповідачем. 14 жовтня 2002 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Спільних дітей не мають.

Під час шлюбу позивачем було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. 14.12.2000 р. по реєстру № 7624, який був зареєстрований в БТІ м. Красноармійськ 10.01.2001 р.

Після розірвання шлюбу позивач та відповідач домовились про розподіл майна подружжя, що підтверджується заявою відповідача, посвідченої нотаріально 05 листопада 2001 року, приватним нотаріусом Просоленко С.А., яка було адресована Міському суду м. Красноармійськ, згідно з якою ОСОБА_2 повідомляє, що не має претензій до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить її чоловікові ОСОБА_1 , та іншого майна, набутого під час шлюбу, або особисто належного чоловіку ОСОБА_1 так, як вони поділили майно добровільно. Будь-яких інших майнових претензій не має. Після розірвання шлюбу відповідач не зверталась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя.

В квітні 2021 року позивач вирішив продати належну йому квартиру, для чого звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області.

28.04.2021 року позивач отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Згідно постанови причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії зазначено:

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент купівлі вказаної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні норми містяться і в Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно п.п. 4.2. пункту 4 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідчені правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. П.п. 4.3 пункту 4 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

ОСОБА_1 не надав заяви-згоди його колишньої дружини ОСОБА_2 на продаж вищезазначеної квартири.

Позивач вважає, що його права на розпорядження майном яке належить йому особисто не визнається іншою особою, а тому має право на звернення до суду за захистом свого права.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач, відповідно до інформації вказаної у позові, проживає у місті Макіївка, що є територією яка не підконтрольна органам державної влади України. Не є внутрішньо переміщеною особою (а.с.23). Відповідач повідомлялась про судові засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач до судового засідання не з`явилась, відзиву на позовні вимоги не надала, будь-яких клопотань, заяв до суду не направила.

Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням викладеного, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 14.10.2002 року (а.с.9).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2000 року ОСОБА_1 купив квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 7624 (а.с.10). Зареєстровано у Красноармійському бюро технічної інвентаризації (а.с.11).

ОСОБА_2 у заяві від 05.11.2001 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 6506, зазначила, що не має претензій до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить її чоловіку ОСОБА_1 , та іншого майна, набутого піж час шлюбу, або особисто належного її чоловікові так, як вони поділили майно добровільно. Будь яких інших майнових претензій не має. Дана заява адресована міському суду м. Красноармійська (а.с.12).

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу квартири) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного

заробітку.

Статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу квартири та на час розірвання шлюбу) було передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них

Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу квартири та на час розірвання шлюбу) було передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частинами 1 та 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що квартира придбана у період шлюбу, відповідачкою висловлено свою позицію щодо даної квартири у заяві, яка посвідчена нотаріусом. Відповідачка претензій до даної квартири не має, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12-13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Секірін О.В., до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 . Адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: Секірін Олександр Вячеславович. Свідоцтво ДН № 5358 від 30.01.2019р. м. Покровськ, вул. Залізнична, б. 179.

Відповідач: ОСОБА_2 . Адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_2 .

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивна частини рішення, повний текст рішення виготовлено 15.11.2021 року.

Суддя: