Справа № 495/9497/18
№ провадження 2-др/495/22/21
12 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа № 495/9497/18
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області заяву адвоката Братінова Івана Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди,
01.11.2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.
04.11.2021 представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, вказуючи, що під час прийняття відповідного рішення не було вирішено питання стосовно судових витрат сторони відповідача.
Додатково зауважив, що в ході судового розгляду справи та до початку судових дебатів, від сторони відповідача була подана заява про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу, у якій було зазначено, що в разі відмови у задоволенні позову буде подана до суду відповідна заява про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, що були понесені відповідачем.
З урахуванням викладеного, та на підставі ч.1 ст. 270 ЦПК України, адвокат відповідача і звернувся до суду із відповідною заявою.
Сторони в судове засідання не з`явились, про слухання справи сповіщались належним чином, причина неявки суду невідома
У відповідності до ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно 01.11.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.
Разом з тим, дійсно, представником відповідача ОСОБА_1 в ході судового розгляду 01.11.2021 року та до закінчення судових дебатів була надана заява про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу, з посиланням на ст. 141 ЦПК України, де частиною 8 даної норми роз`яснюється,що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. /л.с.174/.
Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.
Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.
При визначенні суми відшкодування, суд, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У Постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн.
Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».
У даній конкретній цивільній справі, що розглядалась Білгород-Дністровським міськрайонним судом, відповідачем у підтвердження отримання ним правничої допомоги в ході розгляду справи надано Договір № 66 від 20.11.2018 року, укладений з адвокатом Братіновим І.П. задля захисту його прав та інтересів у суді, детальний опис робіт /наданих послуг/ за договором № 66 від 20.11.2018 року, Акт прийому-здачі виконаних адвокатом робіт по справі № 495/9497/18, а також квитанція № 1 від 29.10.2021 року в якості підтвердження оплати гонорару адвоката за договором № 66 від 20.11.2018 у сумі 6000 грн.
Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
Таким чином, судом дійсно хоча і ухвалено рішення стосовно суті позовних вимог з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, проте не вирішено питання про судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, тобто всупереч п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, не вказано про необхідність стягнення з позивача відповідних витрат, що відповідає ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у відповідності яких судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, виходячи з підтвердженого належними доказами факту несення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу на суму 6000 грн, з огляду на відмові в задоволенні позову позивачу, прийнявши до уваги, що заява про відшкодування судових витрат була подана до закінчення судових дебатів, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви адвоката Братінова Івана Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву адвоката Братінова Івана Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Доповнити рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди.
В резолютивній частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди вказати:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В решті рішення від 01 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складений 12 листопада 2021 року.
Суддя: