Дата документу 15.11.2021 Справа № 337/1384/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/1384/21 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
№ 22-ц/807/2834/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), судового збору,

ВСТАНОВИВ

В березні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Хортицького району звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є споживачами цих послуг, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де вони зареєстровані, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.07.2016 року по 31.01.2021 року позивач надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води але відповідачі добровільно надані послуги не сплачували у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 74474 грн. 68 коп.,

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути солідарно з відповідачів та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2016 року по 31.01.2021 року у розмірі 74474 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. по 567 грн. 50 коп. з кожного окремо.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким в позові відмовити в повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг від 30.03.2021 року, (а.с. 12, 13, 14, 15).

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , заведеного на вказану квартиру, за період з 01.07.2016 року по 31.01.2021 року, нарахована плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 115263 грн. 54 коп. (а.с 7-8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до суду з позовною заявою або заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів сум заборгованості.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2010 року по справі № 2-1668/2010, з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 6607 грн. 03 коп. За вказаним рішенням сума основного боргу сплачена відповідачем 19.03.2019 року, на підставі заяви позивача виконавче провадження закрито (а.с. 41, 42).

Судовим наказом судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2011 року, справа № 2н-745/2011 з відповідачів на користь позивача стягнута заборгованість у розмірі 10455 грн. 79 коп. За вказаним наказом сума основного боргу сплачена відповідачами 15.09.2020 року, на підставі заяви позивача виконавче провадження закрито (а.с. 43, 44)

Судовим наказом судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.11.2013 року по справі № 2н/337/659/2013, з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 18062 грн. 34 коп. (а.с. 45).

Судовим наказом судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.07.2016 року, по справі № 2н/337/443/2016, з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 31973 грн. 47 коп. (а.с. 46).

Судовим наказом судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 2-н/337/405/2019 року від 02.07.2019 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 солідарно стягнуто суму заборгованості за період з 01.07.2016 року по 31.03.2019 року у розмірі 68498 грн. 78 коп. (а.с. 47).

Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 2-с/337/80/2020 року від 14.12.2020 року судовий наказ № 2-н/337/405/2019 року скасовано, концерну МТМ роз`яснено право на звернення до суду у загальному порядку (а.с. 48).

Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно ст.19 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3).

Згідно ст. 32 вказаного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно п.30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Зазначаючи про відсутність заборгованості за зазначений період часу, відповідачі разом з тим не надали жодних переконливих доказів на спростування позову, не надали квитанції про погашення ними боргу або спорювання нарахування грошових сум.

Разом з тим, позивачем надано розрахунок заборгованості з зазначенням нарахованих до сплати сум та зазначенням фактично сплачених у період, за який вирішується питання про стягнення заборгованості. ( а.с. 7-8)

Зазначений розрахунок не спростований відповідачами, не надано доказів сплати нарахованих грошових сум, хоча з ухвали про скасування судового наказу від 14.12.2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заперечував проти наказу саме з тих підстав, що сума заборгованості є спірною , оскільки частково здійснені оплати за особовим рахунком НОМЕР_1 .

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак немає підстав вважати, що позивачем необґрунтовано була подана заява про видачу судового наказу та даний позов.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води яка утворилася за період з 01.07.2016 року по 31.01.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо стягнення з відповідачів солідарно на користь концерну «МТМ» заборгованості в сумі 74474,68 грн.

Посилання скаржника на правову позицію, за якою звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою (ВП ВС у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.) є неприйнятною.

Велика Палата ВС узагальнила, що фактично існують два підходи до застосування позовної давності у наказному провадженні: а) позовна давність підтверджує наявність спору про право та виключає прийняття заяви про видачу судового наказу; б) суд не має враховувати позовну давність без заяви особи, а тому відсутні підстави відмовляти у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав спливу позовної давності. Водночас пункт 5, ст. 165 ЦПК України визначає підставою для відмови у видачі судового наказу сплив строку позовної давності, який повинен встановити і застосувати суд без заяви боржника.

У справі, що розглядалася Верховним судом, стягувач звернувся із заявою в порядку пункту 3, ст. 161 ЦК України про видачу наказу про стягнення боргу із житлово-комунальних послуг. Суд не прийняв цю заяву через наявність спору про право. Пізніше стягувач подав вже позовну заяву із аналогічною вимогою, проте втратив час, і у відношенні частини суми боргу вже сплив строк позовної давності. Боржник під час розгляду позову зробив заяву про застосування строку позовної давності, і суд з цієї підстави відмовив у стягненні.

У даній же справі ця позиція не може бути застосована, позаяк стягувач не лише звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у межах строку позовної давності, а й отримав такий наказ, який був чинним до 2020 року, перебував на виконанні.

Лише після скасування такого наказу позивач мав юридичну можливість з огляду на чинне законодавство, заявити позов, чим і скористався не пропустивши при цьому строк позовної давності, позаяк завернуся до суду у березні 2021 року після скасування судового наказу, яке відбулося у грудні 2020 року.

Ухвалюючи рішення у справі в цій частині, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков