Ухвала

12 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 274/3529/20

провадження № 61-17203ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року у складі судді

Вдовиченко Т. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позов мотивувала посилаючись на те, що 01 квітня 2011 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 2-959/11 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року визнано за нею право приватної власності на 1/2 частину сукупності будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва зазначених вище гаражів та залишено їх у спільній частковій власності.

Посилаючись на те, що будівництво спірних гаражів закінчено, вони експлуатувалися за функціональним призначенням, однак оформити право власності на гараж № НОМЕР_1 , який фактично перебуває у її користуванні, з вини відповідача вона не може, позивач, з урахуванням заяви про зміну та доповнення предмету позову, просила: здійснити виділ в натурі майна - об`єкта незавершеного будівництва (сукупності будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва) - гаража № НОМЕР_1 площею 24 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 ; припинити право спільної часткової власності на сукупність будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва гаражів № НОМЕР_2 (площею 24 кв. м) та НОМЕР_1 (площею 24 кв. м) загальною площею 48 кв. м, які розташовані за зазначеною адресою, вартістю 20 498 грн; визнати за нею право приватної власності на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва (сукупність будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва) гараж

№ НОМЕР_1 , вартістю 11 597,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 18 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 вересня

2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про виділ в натурі майна - об`єкта незавершеного будівництва (сукупності будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва) - гаража № НОМЕР_1 площею 24 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; припинення права спільної часткової власності на сукупність будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва гаражів № НОМЕР_2 (площею 24 кв. м) та НОМЕР_1 (площею 24 кв. м) загальною площею 48 кв. м, які розташовані за зазначеною адресою, вартістю 20 498 грн; визнання за позивачем права приватної власності на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва (сукупність будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва) гараж № НОМЕР_1 , вартістю 11 597,00 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 15 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак