ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2131/17Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/899/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

учасників справи: представника апелянта

ОСОБА_1

адвоката Покотила Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/2131/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, свідоцтва про право власності від 9 квітня 2009 року, договору дарування від 24 грудня 2015 року, скасування державної реєстрації на нежитлове приміщення, визнання права власності на нежитлове приміщення, ухваленого суддею Малярчуком В.В., -

ВСТАНОВИв:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, свідоцтва про право власності від 9 квітня 2009 року, договору дарування від 24 грудня 2015 року, скасування державної реєстрації на нежитлове приміщення, визнання права власності на нежитлове приміщення. В обгрунтування вимог посилались на те, що кожному з позивачів на праві спільної сумісної власності належало по 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 заг. пл. 18.2 кв.м. ОСОБА_2 з дитинства страждає на тяжке психічне захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні. Про укладення з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу вищевказаної квартири вона не пам`ятає, а співвласники квартири її діти на момент укладення договору були неповнолітніми та не могли захистити свої права. Оскільки хвора ОСОБА_2 не усвідомлювала своїх дій, це призвело до порушення майнових прав на квартиру позивачів .

На підставі вищенаведеного просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, свідоцтво про право власності від 09 квітня 2009 року, договір дарування від 24 грудня 2015 року, скасування державної реєстрації на житлове приміщення та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення, квартири АДРЕСА_1 загальною площею 23,10 кв.м., визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 23,10 м. кв., визнати за неповнолітнім ОСОБА_5 , право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 23,10 м. кв., визнати за ОСОБА_6 , право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 23,10 м.кв., визнати за неповнолітньою ОСОБА_4 , право власності на 1/5 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 23,10 м. кв.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, свідоцтва про право власності від 09 квітня 2009 року, договору дарування від 24 грудня 2015 року, скасування державної реєстрації на нежитлове приміщення, визнання права власності на нежитлове приміщення задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу квартири від 21 березня 2008 року за реєстровим номером 971 укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в частині відчуження вказаного майна ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 недійсним.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку з безпідставністю. Стягнуто з відповідача ОСОБА_7 в користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 64 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 64 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. При укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу від 21.03.2008 року, від імені неповнолітніх дітей діяла не лише їхня матір - позивач ОСОБА_2 , а й батько дітей - ОСОБА_8 , який на момент укладення оспорюваного правочину мав повну цивільну дієздатність.

При відчуженні частки у праві власності на спірну квартиру неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 неспроможною розуміти значення своїх дій та керувати ними була лише ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх дітей, у той час як законним представником дітей при вчиненні оспорюваного правочину був також і батько дітей.

Зазначає, що укладенню вказаного правочину передувала процедура отримання дозволу уповноваженого органу - виконавчого комітету Теребовлянської міської ради, на відчуження часток неповнолітніх дітей у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2008 року в частині відчуження частки неповнолітніх дітей у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України не було.

Крім того, висновок суду про те, що про обставини щодо недієздатності ОСОБА_2 на момент вчинення правочину стало відомо після проведення судово-психіатричної експертизи від 29 вересня 2019 року № 539, не відповідає дійсним обставинам справи. Позовна давність до вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року розпочала свій перебіг 22 березня 2008 року та сплила 21 березня 2011 року, тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягали до задоволення на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. підтримав апеляційну скаргу в її межах та просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Разом із тим, у судовому засіданні апеляційного суду 29.09.2021 року була присутня ОСОБА_6 , яка дала пояснення, що малолітні діти від імені яких мати, яка не розуміла значення своїх дій, уклала договір купівлі-продажу квартири дізналися про порушення прав після досягнення повноліття, а тому доводи ОСОБА_1 про пропуск позовної давності є надуманими. Разом із тим зазначила, що її мати ОСОБА_2 постійно хворіла на психічні розлади, часто перебувала на лікуванні, а батько був давно розлучений з матір`ю, разом з ними не проживав, вона його фактично не знає та не пам`ятає, а його дозвіл на продаж квартири від імені дітей був формальністю.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року оскаржується відповідачкою ОСОБА_1 виключно в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, а тому відсутні підстави для перегляду рішення суду в іншій частині відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу від недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 при вчиненні вказаного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому є наявними підстави для визнання вказаної угоди недійсною відповідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 належала на праві власності по 1/5 частці ОСОБА_2 на її неповнолітнім дітям - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2007 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

25 січня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до голови Теребовлянської міської ради із заявою про надання дозволу на продаж квартири за адресою АДРЕСА_3 , у

вказаній заяві зобов`язалася забезпечити дітей своїх житлом в селі Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області.

12 лютого 2008 року ОСОБА_2 звернулася повторно до голови Теребовлянської міської ради із вищевказаною заявою.

Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 26 лютого 2008 року №43 Про відчуження частини квартири, яка належить неповнолітнім дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 надано дозвіл ОСОБА_2 на продаж часток квартири що за адресою АДРЕСА_2 , які належать її малолітнім дітям: 1/5 частка ОСОБА_6 , 1994 року народження, 1/5 частка ОСОБА_3 , 1998 року народження, 1/5 частка ОСОБА_5 2003 року народження, 1/5 частка ОСОБА_4 , 2006 року народження. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити дітей рівнозначною житловою площею на праві власності.

На підставі вказаного рішення від 26 лютого 2008 року № 43 та у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 25 січня 2008 року було придбано цегляний будинок житловою площею 38.9 м.кв. з господарськими будівлями і земельною ділянкою в АДРЕСА_4 служба у справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації 20 березня 2008 року надала дозвіл ОСОБА_2 на відчуження однокімнатної квартири без жодних зручностей на першому поверсі поверхового будинку площею 12 м. кв.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 березня 2008 року власником домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 па підставі договору купівлі продажу від 25 січня 2008 року серії ВКЕ 109162.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 971 ОСОБА_8 з однієї сторони і діяв від імені малолітніх дітей, що вказані нижче та ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як продавці, а з другої сторони ОСОБА_7 як покупець уклали договір про те, що продавці зобов`язуються передати за плату, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 18.2 м.кв. Продавцям вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2007 року.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 серпня 2008 року однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі продажу від 21 березня 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу квартири від 21 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №971 недійсним позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вважали, що вказаний договір є недійсним, оскільки в момент його укладання позивачка ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій та дій дітей.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 29 вересня 2019 року № 539 ОСОБА_2 у період підписання договору купівлі-продажу 21 березня 2008 року страждала на легку розумову відсталість із емоційно-вольовими порушеннями. ОСОБА_2 за своїм психічним станом у період підписання договору купівлі-продажу 21 березня 2008 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтями 626, 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ст.225 ч.1 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом правильно встановлені обставини справи, а саме, що на час укладення спірного правочину - договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 21 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 971, позивачка ОСОБА_2 , діючи від свого імені та від імені неповнолітніх дітей перебувала в такому стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Обставини, що ОСОБА_2 на момент укладення спірного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними фактично визнаються відповідачами, оскільки ОСОБА_7 , як інша сторона оспорюваного правочину, покупець за спірним договором купівлі-продажу квартири від 21.03.2008 року, вказаних обставин не оспорив, погодившись із рішенням Теребовлянського районного суду від 24 травня 20021 року. Апеляційну скаргу подала ОСОБА_1 - обдарована за договором дарування спірної квартири від 25 грудня 2015 року, щодо якої суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним вказаного договору дарування та скасування державної реєстрації на нежитлове приміщення, визнання права власності на нежитлове приміщення.

Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також визнає факт перебування ОСОБА_2 на момент укладення спірного правочину в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати. І існування такого факту самого по собі ОСОБА_1 не оспорюється.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом твердження апеляційної скарги, що підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 21.03.2008 року в частині відчуження частки неповнолітніх дітей у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України не було, оскільки тільки мати дітей ОСОБА_2 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Однак, інтереси дітей у договорі представляв також і батько ОСОБА_8 , який мав повний об`єм дієздатності на момент укладення спірного правочину.

Вказані твердження не приймаються апеляційним судом з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що представництво батьком ОСОБА_9 інтересів неповнолітніх дітей у спірному правочині було лише формальністю. Позивачка ОСОБА_2 була розлученою з чоловіком ОСОБА_9 . На обліку служби в справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації з 2003 року по 2012 рік перебували, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, всі діти багатодітної сім`ї ОСОБА_10 . П`ятеро дітей, один з яких дитина з інвалідністю поперемінно виховувалися в різних інтернатних закладах області. Батько практично не займався вихованням та утриманням дітей, що підтверджується матеріалами справи (а.с.24), а також аналогічні пояснення щодо ролі батька дала дочка ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду 29.09.2021 року. Окрім того, рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради дозвіл на відчуження частини спірної квартири неповнолітніх дітей було надано виключно ОСОБА_2 , яку також зобов`язано забезпечити дітей рівнозначною житловою площею на праві власності. (а.с.23)

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на пропуск позивачами строку позовної давності до позовних вимог про скасування договору купівлі-продажу спірної квартири від 21 березня 2008 року, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, на момент укладення спірного договору його учасники - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були неповнолітніми. Отже, звернення до суду у грудні 2017 року із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2008 року за участі неповнолітніх не може вважатися таким, що вчинене поза межами позовної давності, оскільки позовна давність по таких вимогах починалася з часу повноліття цих осіб. Разом із тим, помилкова вказівка суду, що про обставини щодо недієздатності ОСОБА_2 на момент вчинення правочину стало відомо після проведення судово-психіатричної експертизи від 29 вересня 2019 року № 539, не впливає на правильність висновків суду про задоволення позовних вимог в цій частині та не може слугувати підставою для скасування правильного і обґрунтованого рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах його оскарження та вирішення судом у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Питання розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, поклавши їх на відповідача, в межах, ним понесених.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд , -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах сум, нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2021 року .

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.