Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 643/3284/19

провадження № 61-5659св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року у складі судді Мельникової І. Д., постанову Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2017 року між сторонами був укладений договір позики. На підтвердження укладеного договору відповідачкою була власноручно написана розписка згідно з якою вона зобов`язалась повернути позивачеві грошові кошти до 13 квітня 2018 року у розмірі 1 622 406,42 грн.

Проте, до теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період прострочення та просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 30 березня 2017 року в сумі 1 715 666,66 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не подав до суду належні та допустимі письмові доказі на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Зокрема, суд зазначив, що до позовної заяви позивачем не додано договору позики від 30 березня 2014 року, розписки до нього, та розрахунку інфляційних витрат.

Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року заочне рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги оригінали договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та боргової розписки, надані позивачем безпосередньо до апеляційного суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить заочне рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування існуючих правових позицій Верховного Суду, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що 24 лютого 2021 року він надав до апеляційного суду заяву з доданими оригіналами договору позики та розписки, що спростовує доводи апеляційного суду про невиконання обов`язку з надання доказів щодо наявності боргу.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

14 червня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 рокусправу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що 04 березня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У позовній заяві були зазначені додатки, а саме: квитанція про сплату судового збору; копія договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та розписки до нього; копія розрахунків інфляційних втрат; копія позовної заяви та додатків; заява про забезпечення позову.

Позовна заява зареєстрована у Московському районному суді міста Харкова 06 березня 2019 року.

У той же день, 06 березня 2019 року, працівниками Московського районного суду міста Харкова складено акт № 47 про те, що під час розкриття конверта, надісланого ОСОБА_1 виявлено, що відсутні додатки, вказані у позовній заяві, а саме: квитанція про сплату судового збору. Також відсутня квитанція про сплату судового збору до заяви про забезпечення позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення судів першої та касаційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання провести реєстрацію спадкового майна та видати свідоцтво на спадкове майно в касаційному порядку не оскаржуються, а тому у вказаній частині вимог не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у цій справі є зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу, згідно з договором позики від 30 березня 2017 року, кошти, отримані у борг у розмірі 1 715 666,66 грн, з урахуванням інфляційних витрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надано договір позики або розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивач не подав до суду належні та допустимі письмові доказі на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Зокрема, суди зазначили, що до позовної заяви позивачем не додано договору позики від 30 березня 2014 року, розписки до нього та розрахунку інфляційних витрат.

Вказані висновки судів є передчасними з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 04 березня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У позовній заяві були зазначені додатки, а саме: квитанція про сплату судового збору; копія договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та розписки до нього; копія розрахунків інфляційних втрат; копія позовної заяви та додатків; заява про забезпечення позову.

Позовна заява зареєстрована у Московському районному суді міста Харкова 06 березня 2019 року.

У той же день, 06 березня 2019 року, працівниками Московського районного суду міста Харкова складено акт № 47 про те, що під час розкриття конверта, надісланого ОСОБА_1 виявлено, що відсутні додатки, вказані у позовній заяві, а саме: квитанція про сплату судового збору. Також відсутня квитанція про сплату судового збору до заяви про забезпечення позову.

Жодних документів щодо відсутності у поштовому відправленні ОСОБА_1 копії договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017, копії боргової розписки, копії розрахунків інфляційних втрат уповноваженими особами суду складено не було.

Оскільки позивач неодноразово надсилав до суду заяви про розгляд справи без його участі, він жодного разу не брав участі у судових засіданнях суду першої інстанції.

Також матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи до ухвалення Московським районним судом міста Харкова рішення у справі.

При таких обставинах є підстави вважати, що позивач долучав до своєї позовної заяви копії договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та боргової розписки, про відсутність таких доказів в матеріалах справи йому до початку апеляційного розгляду справи було невідомо, що підтверджується і змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 в якій він стверджує, що копії документів, які підтверджують доводи його позовних вимог (договір, розписка) містяться у матеріалах справи.

Спростувань вказаного матеріали справи не містять, докази належного виконання місцевим судом приписів пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України відсутні.

При цьому слід ураховувати, що письмове звернення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2020 року до ОСОБА_1 з роз`ясненням позивачу необхідності подати всі наявні у нього докази не містить підтверджень його відправлення адресату та його отримання ОСОБА_1

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду із заявою про долучення до матеріалів справи оригіналів договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та боргової розписки.

У відповідності до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що договір позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та боргова розписка, що є доказами у справі, були відсутні у матеріалах справи з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

При таких обставинах апеляційний суд помилково не прийняв до уваги надані йому позивачем оригінали договору позики № 30-03/17 від 30.03.2017 та боргової розписки, оцінки їм не надав, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов