Справа № 541/2485/20
Номер провадження 2/541/281/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 листопада 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.

позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Ковердяєвої Л.В.

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Субботи Д. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,

треті особи, які не заявляються самостійних вимог, щодо предмету спору - Миргородський міськрайонний відділ державної реїстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми), Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,-

в с т а н о в и в:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства звернулася ОСОБА_1 . В обґрунтування позову, зазначила, що з жовтня 2014 року по 18 травня 2020 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , в його будинку АДРЕСА_1 . В період спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька, ОСОБА_4 . Відомості про батька до свідоцтва про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За свого життя ОСОБА_3 визнавав своє батьківство відносно доньки, проявляв турботу та піклування про неї, утримував та забезпечував її потреби. Наразі в позивачки виникла необхідність в встановленні даного факту, з метою реалізації прав малолітньої доньки, щодо спадкування та права на соціальний захист, у зв`язку зі втратою годувальника. На підставі вищенаведеного позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та прохала суд встановити факт батьківства ОСОБА_3 до дитини ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.21).

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив, у якому позовні вимоги заперечив. Зауважив, що позов не підтверджений достатніми доказами. Вважав, що у справі підлягає проведенню молекулярно - генетична експертиза.

У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, в якій погодився з доводами відповідача про доцільність проведення молекулярно-генетичної експертизи.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , та її представник, адвокат Ковердяєва Л.В., позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Субота Д.О., позовні вимоги заперечили та прохали у їх задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб, Миргородського міськрайонного відділу державної реїстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви про розглдя справи без їх участі, при розгляді справи покладалися на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження її батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Позивачка вказує, що державна реєстрація народження дитини ОСОБА_4 здійснювалася на підставі ч.1 ст. 135 СК України, що іншою стороною не спростовувалося.

Це було обумовлено тим, що позивачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі із батьком дитини, яким являється ОСОБА_3 .

Відсутність офіційного підтвердження укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сторонами визнається.

Сторонами визнається, що після народження дитини, ОСОБА_4 , вона разом з матір`ю, ОСОБА_1 проживали в домоволодінні ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка стверджує, що біологічним батьком дитини являється ОСОБА_3 , який за свого життя визнавав своє батьківство, піклувався, виховував та забезпечував її потреби.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідач, ОСОБА_2 , являється сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.28).

Стороною відповідача заперечується наявність кровної спорідненості ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 і відповідно факт батьківства.

За клопотанням сторони позивача, яке було підтримане стороною відповідача, судом призначалася судова молекулярно-генетична експертиза (а.с.64).

В свою чергу, експертною установою повідомлено про неможливість вирішення питань, винесених на експертизу, з огляду на відсутність відповідних методик (а.с.74).

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини третя, четверта статті 4 ЦПК України).

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Таких висновків дійшов ВС у постанові від 17.02.2021 за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 373/2257/18 (з посиланням на сформовану сталу практику у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Суд погоджується з тим, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи мав би важливе доказове значення у даній справі, проте неможливість його отримання з підстав, які не залежать від волі учасників судового процесу, не може трактуватися на користь будь-кого, так як кожна із сторін клопотала перед судом про її призначення.

В такому випадку, суд вирішує позовні вимоги на основі сукупності доказів наявних у справі.

В ході судового розгляду, судом були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що знав померлого ОСОБА_3 .. Позивачка ОСОБА_1 разом з дитиною проживала в помешканні ОСОБА_3 , спільно вели господарство. До дитини ОСОБА_3 відносився як до власної, дбав про неї, виховував. Відносини між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були як у сім`ї, померлий до ОСОБА_1 ставився як до дружини.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що знала померлого ОСОБА_3 так як він товаришував з її померлим чоловіком. З 2014 року ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_3 в його житлі. В подальшому ОСОБА_1 завагітніла та у 2015 році народила дитину. Дитині ОСОБА_3 був дуже радий. В ході спілкування ОСОБА_8 зазначав, що бажає влаштувати життя дитини, і в майбутньому ще хоче побачити онуків. ОСОБА_3 повністю забезпечував потреби дитини. В період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно вели господарство.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли сімейні відносини, в результаті чого вони почали спільно проживати в помешканні ОСОБА_3 .. Через рік у них з`явилася дитина, яку ОСОБА_3 визнавав своєю. Спільно вели господарство.

Позивачем також надані фотографії та відеозаписи з особистого архіву. З яких вбачається, спільне зображення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як під час вагітності так і на момент народження дитини (а.с.9). На решті фотографій ОСОБА_3 зображений поруч з дитиною в різні етапи дорослішання дитини (а.с.10-11). Окрім того, на фотографіях (а.с.11) зображено, що дитина знаходиться на руках ОСОБА_3 , що додатково свідчить про наявність психологічної близькості між ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_4 ..

На відеозаписах, наданих позивачкою, відображено як ОСОБА_3 навчає ходити малолітню ОСОБА_4 , підтримуючи її руками.

Окрім того, з фото наданих позивачем в ході судового засідання, зображена малолітня ОСОБА_4 , в різні періоди, де дитина виглядає доглянутою, охайною та, із точку зору стороннього спостерігача, просто щасливою.

В свідоцтві про народження ОСОБА_4 , ім`я по батькові батька зазначені « ОСОБА_10 ». Прізвище батька відповідає прізвищу матері « ОСОБА_11 » (а.с.5).

Окрім того, 12 грудня 2015 року був проведений релігійний обряд хрещення малолітньої ОСОБА_4 , де вона вказана з прізвищем « ОСОБА_12 », що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с.7).

Оцінюючи, встановленні обставини, суд вбачає доведеними, ті обставини з якими закон пов`язує можливість встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_4 .

Зокрема підтверджено обставини спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як в період вагітності так і після народження дитини, в ході якого ним спільно велося господарство, був спільний побут, здійснювався спільне виховання дитини ОСОБА_4 . З моменту народження дитини, вона знаходилася на повному утриманні ОСОБА_3 , який систематично забезпечував її життєві потреби.

Тому, зважаючи, що вирішення спору в позасудовому порядку неможливе, на переконання суду позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Витрати відповідача, завалені до розподілу між сторонами, відшкодуванню не підлягають, так як позов задоволений у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 61; 81; 141; 258; 264; 265; 280-282, 354 ЦПК України; -

у х в а л и в :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 повністю.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 12 листопада 2021 року.

Суддя О. А. Городівський