ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1588/21 Справа № 185/5846/19 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Троїцької сільської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з багаторазово уточненим позовом до Троїцької сільської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права власності на земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що його бабуся ОСОБА_3 з 1934 року по 1970 рік працювала в колгоспі ім.Дзержинського та вийшла на пенсію за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та на час її смерті з нею були зареєстровані та постійно проживала вин та його батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що 17 березня 1994 року був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім.Дзержинського та у додатку до даного акту ОСОБА_3 була внесена під номером 381.

Зазначав, що фактично право колективної власності виникло ще 29 грудня 1992 року з моменту перетворення колгоспу ім.Дзержинського в КСП ім.Дзержинського згідно розпорядження Представника Президента України №361/2.

Посилаючись на те, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 і має право на спадкування права на земельну частку (пай), а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування право на земельну часту (пай), що розташована на території Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області площею 4,97 в умовних кадастрових гектари, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його бабуся була внесена до списків та мала право власності на спірну земельну ділянку, яка перейшло до нього як її спадкоємця.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - баба позивача.

ОСОБА_3 з 1934 року по 1970 рік працювала в колгоспі ім.Дзержинського та вийшла на пенсію за віком.

17 березня 1994 року був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім.Дзержинського.

В додатку до вказаного акту в списку за №381 значилась померла ОСОБА_3 .

Сертифікат про право власності на частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 не видавався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 - батько позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 , який не набув права на спірний пай, оскільки ОСОБА_3 померла до реєстрації державного акту про право колективної власності, тому право на отримання земельної частки (паю) в неї не виникло, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: 1)колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; 2)громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19 (провадження №61-18113св19) та від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_3 не набула право на пай у зв`язку з тим, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до відповідних списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП.

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

На час передачі земель у колективну власність КСП ім.Дзержинського та одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю від 17 березня 1994 року, баба позивача ОСОБА_3 вже не перебувала у членах підприємства, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і право на земельну частку (пай) через це не набула. Сам по собі факт її внесення, як померлої особи до списку, не породжує юридичних наслідків.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що право на пай у померлої фактично виникло ще 29 грудня 1992 року з моменту перетворення колгоспу ім.Дзержинського у КСП ім.Дзержинського згідно розпорядження представника Президента України №361/2 від 29 грудня 1992 року як підстава для задоволення позову колегією суддів відхиляються як такі, що не ґрунтуються на законі.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.