ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року

м.Суми

Справа №617/1274/20

Номер провадження 22-ц/816/73/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лугової Ганни Анатоліївни

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2020 року, у складі судді Ільченко В.М., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в :

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів.

Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду від 03 липня 2014 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Вказував на наявність обов`язку за судовим наказом від 30 січня 2018 року по сплаті аліментів на іншу дочку у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 січня 2018 року, та у зв`язку з відсутністю офіційного працевлаштування нарахування виконавчою службою заборгованості по аліментах, виходячи із середньомісячної заробітної плати по регіону, тобто з січня 2018 року з нього щомісячно стягується 1/2 частина середньомісячної заробітної плати, що становить майже 5000 грн на обох дітей, які не може сплачувати через відсутність доходу.

Просив суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , визначивши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 січня 2018, тобто з часу стягнення аліментів на другу дитину.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лугова Г.А., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , починаючи з 23 січня 2018 року.

Вказує, що відсутність офіційного працевлаштування, мінливий, нерегулярний дохід призводить до наявності у позивача постійної заборгованості по сплаті аліментів на обох дітей. Розмір аліментів на одну дитину складає близько 2500 грн, що на 300 грн перевищує встановлений в Україні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який є мінімальним рекомендованим і може бути присуджений у разі достатності заробітку платника аліментів.

Зазначає, що погіршення матеріального становища ОСОБА_1 підтверджується довідкою про відсутність доходів, наявністю на його утриманні другої дитини, що народилася після стягнення аліментів на першу дочку. Доводить солідарність обов`язку обох батьків по утриманню дитини і стягнення з нього аліментів у завищеному розмірі вважає дискримінацією.

Вважає помилковим висновок суду про намагання позивача зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та, відповідно, передчасним висновок про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03 липня 2014 року (справа № 617/970/14-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

Виконавчий лист № 2/617/335/14 виданий 22 серпня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів перебуває на примусовому виконанні Охтирського Відділу ДВС Головного ТУЮ у Сумській області (а.с. 10).

Із свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 11 червня 2016 Балаклійським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Харківській області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та ОСОБА_6 народилася донька, ОСОБА_7 (а.с. 12).

Судовим наказом Балаклійського районного суду Харківської області від 30 січня 2018 року № 610/176/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23 січня 2018 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

За даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 26 червня 2020 року за період 2-го кварталу 2019 року по 2-й квартал 2020 року відомості про доходи ОСОБА_1 відсутні (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував наявність у нього аліментних зобов`язань щодо іншої неповнолітньої дочки та мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, а визначений рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03 липня 2014 року розмір аліментів на дочку сторін ОСОБА_4 відповідає вимогам сімейного законодавства і його зменшення суперечитиме інтересам дитини, не сприятиме її належному забезпеченню. При цьому, суд зазначив про неможливість зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку позивача (1/4) на тверду грошову суми (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця), оскільки положеннями ст. 192 СК України, на яку ОСОБА_1 посилався у позові, передбачена можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення, таке право надано сімейним законодавством виключно одержувачу аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .

Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Так, суд прийняв до уваги, що позивач не працевлаштований, отримує нестабільний, мінливий дохід, має іншу дитину, на утримання якої за судовим наказом сплачує аліменти в аналогічному розмірі, тому визначений судом розмір аліментів не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відсутність у позивача офіційного місця роботи, наявність зобов`язання по сплаті аліментів на іншу дитину, не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дочку на рівні з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вимоги про зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку, шляхом зміни способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються ст. 181 СК України. Частина 3 ст. 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, лише стягувачу аліментів за законом надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про стягнення з позивача аліментів на дитину у розмірі, що значно перевищує встановлений в Україні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, оскільки встановлений в Україні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку є мінімальним рекомендованим і розмір присуджених за рішенням суду аліментів може бути більшим за встановлений мінімум.

Крім того, згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року збільшено і становитиме 2395 гривень.

Крім того, колегія суддів зазначає, що діючим сімейним законодавством не передбачено зменшення розміру на утримання однієї дитини за рахунок іншої.

Проте, зазначаючи у позовній заяві про наявність обов`язку за судовим наказом від 30 січня 2018 року сплачувати аліменти на іншу дочку у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), позивач не заявив вимоги про зменшення розміру аліментів на її утримання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лугової Ганни Анатоліївни залишити без задоволення, а заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

Т.А. Левченко