Провадження № 2-з/761/2441/2021
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

11 листопада 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У своїй заяві заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 19582 від 28.07.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» () заборгованості в розмірі 31 278 (тридцять одна тисяча двісті сімдесят вісім) гривень 70 коп., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни (виконавче провадження № 66631001), стягнення суми основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3127,87 грн. та суми витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 2500,00 грн. до набрання законної сили рішенням суду за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2021 року матеріали заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Дослідивши матеріали заяви суд дійшов наступних висновків.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову.

Щодо територіальної підсудності.

За загальним правилом, визначеним статтею 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з заяви, заявниця вказує адресу особи, яка може бути відповідачем - Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» як: 03056, м. Київ, вул. Польова, 24Д, .

Вказана в позовній заяві адреса відповідача також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої, місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» є: 03056, м. Київ, вул. Польова, 24Д, що не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Таким чином, відповідач не знаходиться в Шевченківському районі міста Києва.

Щодо другого відповідача по справі - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, то судом встановлено, що у позовній заяві заявниця вказує адресу особи, яка може бути відповідачем - 02068, м. Київ, просп. Петра Григоренка, 15, прим.3.

Разом з тим, вказана адреса не відноситься територіально до Шевченківського району міста Києва.

Окремо суд зауважує, що положеннями частин першої та другої статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Виходячи із аналізу вказаних норм судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18.

Додатково суд зауважує, що не може бути належним відповідачем у вказаній категорії справ третя особа, яка може бути відповідачем, на думку представника заявниці - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна.

Таким чином суд доходить висновку, що вказана заява не підсудна Шевченківському районному суду відповідно до положень ст.27 ЦПК України.

Щодо альтернативної підсудності.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Представником заявника не було обґрунтовано належним чином підсудність справи саме Шевченківському районному суду м. Києва, а лише зроблено посилання на ч.12 ст.28 ЦПК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 29.10.2020 року по справі № 263/14171/19: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконав провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА 1.

За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА1 є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правилами ЦПК України.

Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ОСОБА_1 ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими».

З урахуванням наведеного суд зауважує, що помилковим є віднесення розгляду вказаної заяви до Шевченківського районного суду м. Києва лише через те, що Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна здійснює свою діяльність за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, буд.55, оф.61,62, оскільки місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями.

Даних про те, що місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є Шевченківський район в місті Києві матеріали позовної заяви не містять.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва за правилами ст. 27 ЦПК України, ні за ч.12 ст.28 ЦПК України, суд доходить до висновку, що вказану заяву необхідно передати за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Вказане витікає з того, що представником заявника заяві зроблено посилання на підсудність передбачену ч.12 ст. 28 ЦПК України, а відповідно до матеріалів заяви, місцем проживання заявника є: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського районного суду м. Полтави (адреса місцезнаходження: 36034 м.Полтава, пров. Хорольський 6).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 149, 150, 151, 152, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передати за територіальною підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Полтави (адреса місцезнаходження: 36034 м.Полтава, пров. Хорольський 6).

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: