Провадження № 2/521/1776/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

12 січня 2021 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Леонов О.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Суворовського районного суду м. Одеси Позняк Віктора Степановича про визнання судді таким, що порушує презумпцію невинуватості поширенням недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до судді Суворовського районного суду м. Одеси Позняк В.С. про визнання судді таким, що порушує презумпцію невинуватості поширенням недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 29.12.2020 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 30.12.2020 року.

30.12.2020 року судом направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, для уточнення зареєстрованого місця проживання позивача та відповідача.

11.01.2021 року на запит суду надано відповідь Відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області з якої вбачається, що для отримання інформації необхідно вказати дату народження або паспортні дані відповідача ОСОБА_2 , а позивач по м. Одесі та Одеській обл. не значиться.

Згідно змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати інформацію, викладену колегією суддів Суворовського районного суду м. Одеса під головуваням судді Позняка В.С. в ухвалі суду від 31.05.2018 року такою, що не відповідає дійсності та порушують презумпцію невинуватості, принижує честь та гідність ОСОБА_1 , тому позивач просить стягнути судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 та Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі №454/1008/16.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

За ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у даній справі, між позивачем та судом зазначені правовідносини не виникли.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до судді Суворовського районного суду м. Одеси Позняк В.С. про визнання судді таким, що порушує презумпцію невинуватості поширенням недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Суворовського районного суду м. Одеси Позняк Віктора Степановича про визнання судді таким, що порушує презумпцію невинуватості поширенням недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. С. Леонов

12.01.21