РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Яковлєва О.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6 - не з`явився;

треті особи - не з`явилися

справа №766/20079/20; провадження №2/766/8131/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

до

відповідачів ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрацій: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ),

третя особа - Державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима Олег Борисович (місцезнаходження: 73003, м. Херсон, вул. Преображенська, буд. 5),

приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

предмет та підстави позову: про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності,-

негайно після закінчення судового розгляду справи по суті, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та,-

встановив:

І. Виклад позиції позивача.

10 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.05.2021 року, просив:

- встановити факт, що ОСОБА_1 являється рідним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом першої нотаріальної контори Гудимою О.Б. від 04.12.2019 зареєстрованого в реєстрі за №1-1822, ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_7 ;

- визнати недійсним договір дарування 54/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., зареєстрований в реєстрі за №679;

- скасувати рішення нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55113552 від 12.11.2020 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 54/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 54/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_1 , якому за життя на праві власності належало 54/100 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до діючого на час відкриття спадщини ЦК УРСР позивач, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину після батька на належні йому 54/100 частини будинку, оскільки з 21 червня 1988 року проживав разом з померлим, зареєстрований за цією адресою та проживає по теперішній час, але не оформив своїх спадкових прав.

46/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_4 , належали сестрі ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя свою частину будинку ОСОБА_7 подарувала дочці ОСОБА_3 .

У листопаді 2020 року позивач дізнався, що 04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Херсонської ДНК Гудимою О.Б. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_7 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_4 . Вказано, що спадкове майно належало ОСОБА_1 , спадкоємцем якого була його сестра ОСОБА_7 .

Крім того, 12 листопада 2020 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., відчужила на користь свого сина ОСОБА_4 успадковані 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_4 .

У грудні 2020 року державним нотаріусом Першої Херсонської ДНК Гудимою О.Б. повідомлено позивача, що згідно матеріалів спадкової справи №438/2019 у фактичне управління та володіння частиною житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_4 , вступила рідна сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_7 . Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 спадщину прийняла її рідна донька ОСОБА_3 , якій і видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в праві власності.

Позивач вважає свідоцтво про право на спадщину за законом таким, що видане з порушенням його спадкових прав, як спадкоємця першої черги за законом, який фактично прийняв спадщину у відповідності до чинного на час смерті ОСОБА_1 законодавства. Оскільки ОСОБА_3 укладаючи договір дарування 54/100 частки житлового будинку від 12 листопада 2020 року своєму сину ОСОБА_4 , діяла на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане з порушенням спадкових прав позивача, договір має бути визнано недійсним.

Крім того, в документах існує невідповідність написання прізвища позивача та спадкодавця. Так, відповідно паспорту та свідоцтва про народження позивача його прізвище є « ОСОБА_8 », прізвище батька - « ОСОБА_8 ». Однак, в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено як « ОСОБА_9 », внаслідок чого на таке ж саме прізвище заведено спадкову справу. У зв`язку із тим, що відмінність прізвища перешкоджає позивачу у реалізації його спадкових прав, просив встановити юридичний факт родинних відносин та встановити, що позивач є сином спадкодавця.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових прав.

ІІ. Виклад позиції відповідача ОСОБА_4

02.04.2021 року від відповідача ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, за змістом яких заперечив проти задоволення позовних вимог.

Вказав, що його бабця ОСОБА_7 та її брат ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 був розлучений та вів аморальний спосіб життя і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_7 проживала у своїй частині житлового будинку та вела підсобне господарство, здійснювала реконструкцію належної їй частки домоволодіння, що свідчить про її вступ у фактичне управління та володіння спадковим майном брата. Факт прийняття спадщини позивачем за правилами ст. 549 ЦК УРСР вважає не доведеним.

Вказав, що у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища спадкодавця « ОСОБА_9 » та спадкоємця « ОСОБА_8 » не підтверджено факт родинних відносин між ними, а тому вважає, що позов подано неналежним позивачем.

Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, адже замість визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним необхідно внести в нього зміни та зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з чим передчасними є й позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_4 .

При вчиненні 12 листопада 2020 року договору дарування частини будинку сторони мали повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови цього договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не помилялися щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, ОСОБА_3 мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Вважає, що позивач, як особа, яка не була стороною договору дарування, не довів які саме його права чи законні інтереси були порушені оспорюваним правочином, з огляду на те, що він спадщину після ОСОБА_1 не приймав.

ІІІ. Виклад позиції відповідача ОСОБА_3

15.04.2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, за змістом яких остання заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Підтвердила, що спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були рідними братом та сестрою і успадкували за життя домоволодіння АДРЕСА_4 .

Вказала, що позивач на момент смерті його батька ОСОБА_1 не проживав разом з ним та не доглядав його, мати ж відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , вступила в фактичне управління спадщиною, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 та здійснювала поліпшення домоволодіння, а тому відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2019 року недійсним.

Після смерті матері ОСОБА_3 оформила спадщину на 54/100 домоволодіння та в подальшому подарувала цю частку своєму сину ОСОБА_4 .

Вважає, що позивачем не доведено які саме його права чи законні інтереси були порушені оспорюваним договором дарування, оскільки він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 .

Додатково звернула увагу на розбіжності у прізвищах позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Оскільки позивач не надав належних доказів щодо встановлення факту родинних відносин з померлим, вважає позов поданим неналежним позивачем.

ІV. Виклад заперечень позивача.

19.05.2021 року представник позивача подала заперечення на відзив відповідачів проти позову.

Вказала, що підставами звернення до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є порушення прав позивача, як спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті свого батька, але своїх спадкових прав не оформив. Свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті його батька отримала сестра спадкодавця, яка за життя не зверталась із заявою про вступ у спадщину та не проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем у спадковому майні.

Позивач був зареєстрований за адресою місця проживання померлого батька, та постійно проживав із ним, що є достатньою підставою для визнання його таким, що прийняв спадщину.

Оскільки ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину, з порушенням спадкових прав позивача, як спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину, позовні вимоги є обґрунтованими.

V. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2021 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу (представнику позивача) надано 5-денний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 15.03.2021 року. Витребувано докази з Першої Херсонської ДНК.

У зв`язку з неявкою відповідачів, представників третіх осіб та ненадходженням витребуваних доказів підготовче засідання відкладено на 20.04.2021 року.

17.03.2021 року з Першої Херсонської ДНК надійшли витребувані докази.

02.04.2021 року від відповідача ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

15.04.2021 року від відповідача ОСОБА_10 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи 20.04.2021 року справа не розглядалася, підготовче засідання призначено на 24.05.2021 року.

20.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_10 подав клопотання в порядку ч. 6 ст. 95 ЦПК України, яке у подальшому стороною не підтримувалось та втратило свою актуальність для сторони відповідача, а тому судом не вирішувалося.

19.05.2021 року представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог.

19.05.2021 року представник позивача подала заперечення на пояснення відповідачів.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 підготовче засідання відкладено на 14.06.2021 року.

За клопотанням сторін підготовче засідання відкладено на 29.06.2021 року.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді 29.06.2021 року у відпустці справа не розглядалася, підготовче засідання призначено на 22.07.2021 року.

29.06.2021 року представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про виклик свідків.

29.06.2021 року представник позивача подала клопотання про виклик свідків.

22.07.2021 року представник позивача подала клопотання про виклик свідків, яке аналогічне за своїм змістом клопотанню від 29.06.2021 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2021 року задоволено клопотання представника позивача за ордером Дудчак П.В. про виклик свідків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2021 року задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 за ордером ОСОБА_5 про виклик свідків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2021 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 20.09.2021 року.

У судовому засіданні 20.09.2021 року сторони надали пояснення, для виклику свідків у судовому засіданні оголошено перерву до 25.10.2021 року

21.10.2021 року представник відповідачів подав заяву про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_11 .

У судовому засіданні 25.10.2021 року допитано свідків позивача ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Сторона відповідача від допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відмовилася у зв`язку з неможливістю їх прибуття в судові засідання, а також неможливістю їх прибуття і у подальшому.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.05.2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримав позицію довірителів та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень від учасників справи про проведення судового засідання і розгляду справи без його участі не надходило.

Державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима О.Б. у судове засідання не з`явився, 17.03.2021 року подав заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі.

Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. у судове засідання не з`явилася, 03.03.2021 року подала заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі.

З`ясувавши думку учасників, що прибули у судове засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача ОСОБА_4 та третіх осіб.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для прийняття рішення у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

VІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_16 , про що 02 лютого 1991 року Херсонським міським відділом РАЦС зроблено актовий запис №371 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 грудня 1991 року встановлено, що ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 була рідною матір`ю ОСОБА_7 , 1943 р.н. Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_4 .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 1993 року проведено реальний розподіл домоволодіння по АДРЕСА_4 і визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку технічного експерта. Виділено у власність ОСОБА_7 Ѕ частину домоволодіння дійсною вартістю 1 936 карб., ОСОБА_1 виділено Ѕ частину домоволодіння дійсною вартістю 3 602 карб. Виділено ОСОБА_7 земельну ділянку площею 173 кв.м., в т.ч. під будівлями. Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 174, 3 кв.м., в т.ч. під будівлями.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 липня 1994 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Проведено реальний розподіл домоволодіння по АДРЕСА_4 і визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку технічної експертизи від 14.06.1994 року. Виділено ОСОБА_7 із житлового будинку літ. «А» приміщення: 1-1 /коридор/ площею 4, 3 кв.м., 1-3 /кухня/ площею 7,1 кв.м., 1-4 /житлове/ 8,8 кв.м., 1-5 /житлове/ площею 9,2 кв.м., І /сини/ площа 16, 0 кв.м., сарай літ. «Б», підвал «Е», туалет «Г», душ літ. «В», частина хвіртки №4, розміром 3х1,50 м., що складає 46/100 частини дійсною вартістю 4 589 карб.

ОСОБА_1 виділено із житлового будинку літ. «А» житлові приміщення: 1-2 /коридор/ площею 9 кв.м., 1-6 площею 8,8 кв.м., прим. ІІ, площею 9, 9 кв.м., прим. ІІІ /тамбур/ площею 2,5 кв.м., літню кухню літ. «Д», водопровід №1, №2, 3 - огорожа, частина хвіртки №4, розміром 3,7х1,50 м., приміщення №5, що складає 54/100 частини дійсною вартістю 5 314 карб.

Згідно довідки про народження №241, виданої 28.10.2014 року, в архіві відділу РАЦС адміністрації Красногвардійського району Білгородської області по Утянській сільській раді, наявний запис акту про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_17 , №62 від 14 червня 1939 року. Батьками є ОСОБА_18 та ОСОБА_16 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 22.04.2021 року, Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 27.02.1965 року складно актовий запис №447 про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 .

Батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_1 , про що 13.05.1955 року Херсонським міським бюро РАЦС зроблено актовий запис №1367 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , а 22.04.2021 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , про що 10.09.1999 року Херсонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зроблено запис №3290 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 .

Згідно довідки, виданої 30.11.2020 року головою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради Кандрук Н.В., на день смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 .

Розпискою, посвідченою 21.11.2020 року головою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради Кандрук Н.В., ОСОБА_21 підтвердив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_13 проживали та проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Розпискою, посвідченою 21.11.2020 року головою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради Кандрук Н.В., ОСОБА_22 підтвердив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_13 проживали та проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Розпискою, посвідченою 21.11.2020 року головою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради Кандрук Н.В., ОСОБА_23 підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_13 проживали та проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в буд. АДРЕСА_4 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - з 21 червня 1988 року; ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_8 - з 11 лютого 1992 року; ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - з 23 квітня 1974 року.

Згідно довідки, виданої 18.05.2021 року головою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради Кандрук Н.В., на день смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , він проживав за адресою: АДРЕСА_4 разом зі своїм сином ОСОБА_1 .

Згідно реєстраційного штампу на стор. 11 у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 , з 21 червня 1988 року місце реєстрації позивача: АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що 03.12.2018 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №1184 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 .

01.07.2019 року ОСОБА_3 подала до Першої Херсонської ДНК заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7

04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Херсонської ДНК Гудимою О.Б. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , реєстровий №1-1822. Спадщина складається з 54/100 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_4 , розташованого на земельній ділянці, яку надано у користування. Зазначено, що спадкове майно належало ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його рідна сестра ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав.

12 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського МНО Комаренко А.М., реєстровий №679. За умовами договору ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 54/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під АДРЕСА_4 .

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №234086967 від 25.11.2020 року, на підставі договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2020 року, приватним нотаріусом Херсонського МНО Комаренко А.М. 12.11.2020 року о 16:15:04 зроблено запис про право власності №39158318 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55113552 від 12.11.2020 року о 16:20:53.

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Херсонської ДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказав, що після смерті ОСОБА_1 , 1939 р.н. залишилося спадкове майно - частка в праві власності на житловий будинок за останнім місцем проживання, та інше спадкове майно, яке він прийняв, так як проживав разом з померлим на день смерті і проживає за цією адресою по цей час, вступив в управління майном.

На підставі заяви ОСОБА_1 01.12.2020 року заведено спадкову справу №66849055 (у нотаріуса №744/2020).

Листом від 01.12.2020 року за вих. №4867/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що з 1999 року останнім дій для прийняття спадщини здійснено не було. Згідно матеріалів справи №438/2019 року у фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме частиною житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , вступила рідна сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_7 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 спадщину прийняла її рідна донька ОСОБА_3 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала її рідному брату ОСОБА_1 , яке було видано Першою Херсонською ДНК 04.12.2019 року за р. №1-1822.

20.08.2003 року ОСОБА_7 звернулася до Прокурора Комсомольського району м.. Херсона із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 та ОСОБА_20 , щоб вони перестали перешкоджати в законному праві користуватися половиною будинку і половиною земельної ділянки, успадкованої після смерті матері; зобов`язання сплатити матеріальні збитки.

04.09.2013 року Інспекцією ДАБК у Херсонській області складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким встановлено, що ОСОБА_7 самовільно проводяться роботи по реконструкції сараю зі збільшенням його геометричних розмірів, зміною конфігурації покрівлі без реєстрації дозвільної документації про початок виконання будівельних робіт що є порушенням пп. 1 п. 1 ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_25 26.07.2021 року повідомив, що з 1996 року по 2012 рік був пастирем ЄХБ ОСОБА_26 . ОСОБА_7 була прихожанкою церкви, та йому як пастору було відомо, що ОСОБА_7 доглядала за своїм братом ОСОБА_1 , який важко хворів та не міг самостійно пересуватися та потребував догляду і постійної допомоги. Враховуючи, що ОСОБА_7 не мала достатніх доходів на утримання брата ОСОБА_1 , та ЄХБ ОСОБА_26 , неодноразово фінансово підтримувала ОСОБА_7 для утримання ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_1 . ЄХБ ОСОБА_26 фінансово допомогла ОСОБА_7 в похованні її брата ОСОБА_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_11 від 13.10.2021 року, після смерті матері ОСОБА_7 та її брат ОСОБА_1 отримали у спадщину по Ѕ частині житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . Після прийняття спадщини ОСОБА_27 постійно проживала до дня смерті за адресою АДРЕСА_4 . Діти забороняли ОСОБА_28 ходити до брата і були випадки, що виганяли її з частини будинку, де проживав ОСОБА_29 . Першою з будинку ОСОБА_1 , виїхала його дочка, ОСОБА_30 . Пізніше, з будинку, за адресою АДРЕСА_4 , виїхав і ОСОБА_1 , син ОСОБА_1 . Приблизно за рік до смерті, у ОСОБА_31 відмовили ноги, він не міг ходити та був прикутий до ліжка. Окрім ОСОБА_32 ОСОБА_1 ніхто не допомагав. ОСОБА_33 помер, то ОСОБА_27 зверталася до церкви про допомогу. ОСОБА_27 , разом з прихожанами Церкви, займалися похованням ОСОБА_1 . ОСОБА_27 вважала себе власницею всього будинку за адресою АДРЕСА_4 . Вона ходила до нотаріуса, але не вистачало необхідних документів для оформлення права власності на будинок. ОСОБА_27 направляла запит в Росію для отримання свідоцтва про народження ОСОБА_1 , щоб підтвердити, що ОСОБА_27 та ОСОБА_29 є братом та сестрою. У ОСОБА_1 , такі документи були відсутні. Коли повертався до Херсону ОСОБА_1 , син ОСОБА_1 , ОСОБА_27 не заперечувала проти того щоб він проживав в будинку, але він не жив постійно, а приїжджав і знову від`їжджав. Де він постійно жив не знає. В будинку, по АДРЕСА_4 , при житті ОСОБА_32 проживав син ОСОБА_20 , як його звуть не пам`ятає. ОСОБА_27 до останнього дня свого життя піклувалася про весь будинок, постійно щось ремонтувала та вважала себе господарем всього будинку за адресою АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні повідомила, що проживає по сусідству з позивачем та його батьками, є головою квартального комітету близько 35 років. Сім`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_35 знає ще з 1991 року коли ОСОБА_29 та ОСОБА_27 ділили будинок між собою. Вказала, що позивач є племінником ОСОБА_7 та сином ОСОБА_1 . ОСОБА_1 помер у вересні 1999 року, його похованням та доглядом займався позивач, який постійно, у тому числі і на час смерті проживав з батьком по АДРЕСА_4 . За життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були сварки, про що говорили сусіди та часто приїжджала поліція. ОСОБА_7 фактично не проживала по АДРЕСА_4 , в її частині жили квартиранти. Сусіди казали, що ОСОБА_7 живе по Текстильників. Пояснила, що будинок по АДРЕСА_4 у зв`язку з розподілом складався з двох частин та належав як ОСОБА_1 так і ОСОБА_7 у частинах. А тому, коли за отриманням довідки про проживання зверталися у 2018 році, повідомила що ОСОБА_7 проживала по АДРЕСА_4 , маючи на увазі частину будинку належного ОСОБА_7 . Коли за довідкою звертався позивач, то повідомляла, що він зареєстрований по АДРЕСА_4 , маючи на увазі частину будинку належну спадкодавцю ОСОБА_1 , адреси між спадкодавцями не виділені.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомив, що позивач є його дядьком та колишнім опікуном. Усе життя свідок проживає по АДРЕСА_4 , а з 1992 року зареєстрований там, а позивач постійно проживає і зареєстрований з 1988 року. Померлий ОСОБА_1 є рідним батьком позивача та ділом свідка, мав з ним добрі стосунки, позивач доглядав батька та займався його похованням. ОСОБА_7 рідна сестра діда та двоюрідна бабця свідка. Вказав, що після поділу будинку, стосунки між дідом та ОСОБА_7 погіршилися, вони часто сварилися. Дід помер у 1999 році, ОСОБА_7 на похорон до нього не приходила. У частині будинку, належній ОСОБА_7 періодично жили квартиранти, а вона проживала за іншою адресою.

VІІ. Оцінка Суду.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Щодо вирішення питання про встановлення факту родинного зв`язку.

За приписами ЦК України юридичні факти - це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Згідно з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Пунктом 7 зазначеної Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи та докази надані учасниками справи, судом встановлено, що юридичний факт, який просить встановити позивач, має для нього юридичне значення, а саме право на отримання спадщини, що прямо передбачено цивільним законодавством, та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав відповідачів, а встановити факт родинних відносин між позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 інакше як у судовому порядку неможливо.

Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування «баланс вірогідностей» (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.), суд вважає позовні вимоги в частині встановлення того, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , є батьком і сином є доведеними, оскільки ці обставини в ході розгляду справи стороною відповідача не спростовано, а наданими позивачем доказами та свідченнями свідків підтверджено такий факт.

За встановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом судом встановлено наступне.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові КЦС у складі ВС від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої ЦК України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Предметом спору у справі що розглядається є спадкування 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, а тому при вирішенні питання про прийняття спадщини підлягають застосуванню норми даного Кодексу.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

На підставі ч. 1 та 2 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Таким чином, щодо спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, передбачається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01 січня 2004 року, дійсно, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину, але фактичний вступ у володіння або управління повинен мати місце протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_1 , йому на праві власності належало 54/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою на час смерті, окрім померлого проживав і був зареєстрований позивач.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, які є належними, достовірними та допустимими у розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, суд доходить висновку, що відміткою у паспорті позивача ОСОБА_1 , домовою книгою для прописки громадян, проживаючих в буд. АДРЕСА_4 , довідкою ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради від 30.11.2020 року, довідкою №3 ОСН №24 Корабельного виконкому у м. Херсоні ради від 18.05.2021 року, а також додатково розписками ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_34 і ОСОБА_13 підтверджено факт як реєстрації місця проживання так і фактичного проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 як на час так і протягом шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_1 . Свідченнями свідків та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що після смерті спадкодавця, позивач вступив в управління спадковим майном, постійно проживав та фактично володів спадковим майном, а отже є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька, однак не оформив своїх спадкових справ.

Таким чином, за встановлених обставин, встановленого факту родинних відносин та змістом виниклих між сторонами правовідносин, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_1 і відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця, у зв`язку з чим прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті його батька ОСОБА_1 ..

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 є рідною сестрою ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідно до ст. 530 ЦК УРСР є спадкоємицею другої черги спадкування.

За загальним правилом спадкоємці за законом закликаються до спадкування у порядку черговості. Черговість спадкоємців залежить від ступеня споріднення їх зі спадкодавцем. Тобто при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, право на спадкування виникає у спадкоємців другої черги.

Таким чином, за наявності спадкоємця першої черги спадкування після смерті ОСОБА_1 , його сестра ОСОБА_6 , як спадкоємиця другої черги, не мала права на спадкування за законом належної брату частини домоволодіння, а оскільки ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_6 успадкувала майно не належне на законній підставі спадкодавиці, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_7 , видане 04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою Олегом Борисовичем, реєстровий №1-1822 порушує спадкові права позивача, як сина спадкодавця та підлягає визнанню недійсним, а відтак позовні вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воля. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що 12 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського МНО Комаренко А.М., реєстровий №679. За умовами договору ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 54/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під АДРЕСА_4 . Частка житлового будинку належить Дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.12.2019 Першою Херсонською ДНК за реєстровим №1-1822, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.12.2019 за реєстраційним №01.

Отже, укладаючи оспорюваний договір дарування частки житлового будинку ОСОБА_3 діяла на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнаного судом недійсним. Оскільки ОСОБА_3 , відчуживши спірну частину домоволодіння, порушила права позивача подарувавши належну йому частину спадкового майна, що суперечить вимогам закону та є підставою для визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого 12 листопада 2020 року приватним нотаріусом Херсонського МНО Комаренко А.М., реєстровий №679, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зважаючи на те, що прийняття приватним нотаріусом Херсонського МНО Комаренко А.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55113552 від 12.11.2020 року та внесення на його підставі до Реєстру запису про право власності №39158318 від 12.11.2020 року є наслідком укладення договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2020 року, який в ході розгляду цієї справи за висновками до яких дійшов суд, визнано недійсним, то суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення приватного нотаріуса Херсонського МНО Комаренко А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55113552, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на 54/100 частин будинку АДРЕСА_4 .

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки стороною відповідача в ході розгляду справи заперечувалося право позивача на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що позивач є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину визнано недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За встановлених обставин, які підтверджені належними та допустимим доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІІI. Заходи забезпечення позову (заяви).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2020 року застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт на 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_4 , що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

ІХ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Квитанцією №10_12 від 08.12.2020 року, квитанцією №8_12 від 08.12.2020 року, квитанцією №7_12 від 08.12.2020 року, квитанцією №6_12 від 08.12.2020 року, квитанцією №12_12 від 18.05.2021 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 4 271, 20 грн., у зв`язку із чим з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає пропорційно до стягнення на користь позивача по 2 135, 60 грн. з кожного в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 000, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги, укладений 30.11.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дудчак П.В.; ордер серії ХС №111441 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Дудчак П.В.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №016 від 09.12.2020 року, якою підтверджено факт оплати ОСОБА_1 юридичних послуг Дудчак П.В. за договором про надання правової допомоги від 30.11.2020 року у розмірі 11 000, 00 грн.

Суд вважає понесені відповідачем витрати на правову допомогу підтвердженими, дійсними, необхідними, розумними, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, та з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі такими, що підлягають пропорційно до стягнення на користь позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 5 500, 00 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЦК УРСР 1963 року, ЦК України, ст. ст. 12, 76, 80, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрацій: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима Олег Борисович (місцезнаходження: 73003, м. Херсон, вул. Преображенська, буд. 5), приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 , видане 04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою Олегом Борисовичем, реєстровий №1-1822.

Визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого 12 листопада 2020 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Аллою Михайлівною, реєстровий № 679.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55113552, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на 54/100 частин будинку АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно, а саме на 54/100 частин будинку АДРЕСА_4 .

Стягнути пропорційно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрацій: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 135, 60 грн.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 135, 60 грн.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрацій: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 500, 00 грн.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 500, 00 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2020 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрацій: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима Олег Борисович, місцезнаходження: 73003, м. Херсон, вул. Преображенська, буд. 5;

третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення 15.11.2021 року.

(з 01.11.2021 року по 12.11.2021 року головуючий суддя у справі перебував у відпустці).

Суддя Є.М. Булах