РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/250/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 листопада 1999 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 1427, розірвати; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн..

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період з 2006 року стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, несумісність характерів і поглядів та ревнощів з боку відповідвача стали причинами частих сварок. У 2016 році враховуючи скрутний сімейний стан, вона разом з відповідачем змушена була поїхати на заробітки за кордон. Проте відповідача на кордоні не пропустили (депортували), а вона залишилась за кордоном де працювала три роки. По приїзду в Україну в грудні 2019 року вона почула образи щодо себе, зустріч закінчилась сваркою та тим, що відповідач її просто змусив втекти з дому. Всі ці дії відбувалися при дітях та у присутності батьків відповідача в їх помешканні, де вони проживають. Причиною сварки стали безпідставні ревнощі, образи. Після цих дій з боку відповідача, фактично сім"я припинила своє існування. Протягом спільного життя, вона бажала зберегти сім"ю, проте вичерпані всі можливості щодо налагодження стосунків в сім"ї. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам.

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, в якому просить шлюб, зареєстрований 06 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану м. Рівне між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №1427, розірвати; неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати з батьком, ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати при сплаті судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1999 року. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Впродовж останніх років між ним та відповідачем почали виникати часті суперечки та непорозуміння, які проявлялися у різному баченні звичайних умов життя. Виявилося, що у них несумісні характери та різні погляди на сімейне життя, їм не вдавалося мирно вирішувати спільні сімейні питання шляхом досягнення взаємних домовленостей, у зв"язку з чим подружнє життя стало нестерпним та подальше збереження шлюбу і можливість примирення з відповідачем вважає неможливими та повністю виключає. На разі вони проживають окремо, спільним побутом не пов"язані. Між собою спілкуються виключно з питань, що стосуються інтересів їх дітей. Спір про місце проживання дітей, відсутній. Подальше їх примирення вважає неможливим оскільки, збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Окрім того, протягом останніх років, відповідач, з метою здійснення трудової діяльності, почала постійно виїздити за кордон на досить тривалі терміни, а томуїх спільні діти проживають з ним та перебувають на його повному утриманні.

З урахуванням того факту, що відповідач значну частину часу перебуває за кордоном, з метою забезпечення законних прав та інтересів дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього, ОСОБА_3 , з ним.

03 березня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 в якому вказує, що останнім повністю підтверджуються її доводи щодо неможливості їх подальшого спільного життя та існування повноцінної сім"ї. Проте, твердження позивача ОСОБА_2 про те, що діти перебувають на його утриманні є такими, що не відповідають дійсності та не підкріплені відповідними доказами.

Зазначає, що вона дійсно була за кордоном, а не періодично виїжджала, як стверджує відповід, без можливості приїзду додому і щомісячно надсилала кошти на утримання дітей, які отримувала за попередньою домовленістю мати ОСОБА_2 , як власник житла в якому вони проживали сім"єю на протязі 20 років. Кошти надсилались від імені її сестри, яка проживала в Ізраїлі, де вона була на роботі. Загальна сума переказів становить 7000 доларів США, що складає приблизно 180000 грн. і щомісячний платіж за три роки перебування за кордоном був більше ніж 5000 грн. на двох дітей, тобто по 2500 грн на кожну дитину. Також нею було вислано безліч посилок з одягом для дітей та чоловіку, оплата речей та самої пересилки яких проводилась за її рахунок. Натомість, джерела доходів позивача ОСОБА_2 , на які він посилається, суду не надані, та яким чином він забезпечував дітей в період її відсутності в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, позивач ОСОБА_2 в позовних вимогам просить залишити неповнолітнього ОСОБА_3 проживати з ним, проте вона в своїх позовних вимогах не ставила це питання, оскільки насильно позбувшись місця проживання, а саме кімнати, в якій вони всі проживали в будинку матері ОСОБА_2 , не знала адресу помешкання, де буде проживати, та про яку мала обов"язок повідомити суд. Після отримання позовної заяви, їй стало зрозуміло, що штучно створені відповідачем умови для неї були направлені саме на позбавлення її права як користуватись житлом так і проживати разом з сином та донькою. Крім того, вже в ході судового розгляду вона повідомила суд про те, що в неї буде складна операція, проте ОСОБА_2 жодним чином не проявив поваги до неї, як до матері своїх дітей, не цікавився станом її здоров"я, не дав можливості спілкування дітей з нею. Вважає, що органам опіки і піклування слід взяти до уваги дії чоловіка, батька, щодо виховання гідності та поваги в сім"ї та подальшого майбутнього дітей.

Відтак, просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1427; неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір"ю ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн..

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09:45 год. 13 лютого 2020 року з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року справу №569/250/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу об"єднати в одне провадження із цивільною справою № 569/491/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Ухвалою суду від 06 травня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шевчук О.А. про витребування доказів. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянкою України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) державного кордону України за період з 01 січня 2017 року по 17 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 06 травня 2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому (м.Рівне, вул.Поштова,2).

Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року підготовче провадження у справі, закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Маєвський О.А. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково в частині вимоги про розірвання шлюбу, та просив відмовити в частині вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Шевчук О.А. позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явилася, попередньо подала заява, в якій просила судові засідання проводити у відсутність представника третьої особи, підтримує Висновок органу опіки та піклування від 29.10.2020 та постановити рішення в інтересах дитини.

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 1427, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим повторно Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 1427.

Від шлюбу у сторін народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Щодо стронами стронами наведених підстав для розірвання шлюбу, суд вважає обгрунтованими доводи як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 ..

Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб між ними має бути розірваний.

Щодо визначення місця проживання дитини, то суд зазначає наступне.

На даний час дитина, ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 проживає окремо.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов"язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 свідчить Висновок органу опіки та піклування №08-1169 від 29.10.2020.

Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та в силу частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам старшої дитини.

Як встановлено у висновку, батько дитини, ОСОБА_2 , разом із сином ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 якого на праві приватної власності належить батькові ОСОБА_2 . Також у будинку проживають ОСОБА_4 , старша донька ОСОБА_2 , та його батьки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .. Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що за вказаною адресою створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_3 . Дитина має стіл письмовий, шафу для одягу та особистих речей, ліжко для сну. ОСОБА_3 забезпечений канцелярським приладдям та технічними засобами для навчання, одягом та іншими необхідними речами, продуктами харчування. Будинок з усіма комунальними зручностями. Є присадибна ділянка та прибудинкова територія. З лютого 2020 року ОСОБА_2 працевлаштований водієм автотранспортних засобів на ТзОВ "АТП 2002" м. Рівне, де зарекомендував себе з позитивної сторони, як сумлінний працівник. Має постійний самостійний дохід.

Мати дитини, ОСОБА_1 , відповідно до договору від 3 січня 2020 року, орендує квартиру та проживає у ній за адресою: АДРЕСА_3 . Житло з усіма зручностями. В квартирі чисто, затишно. Помешкання мебльоване, наявна необхідна побутова техніка. Створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. ОСОБА_1 під час бесіди повідомила, що працює у магазині, має самостійний дохід. 12 березня 2020 року ОСОБА_1 зверталась з письмовою заявою до Служби у справах дітей щодо проведення профілактичної роботи з ОСОБА_2 стосовно усунення перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 . Дана заява була розглянута, надана відповідь заявниці. Під час бесіди з працівниками Служби у справах дітей малолітній ОСОБА_3 пояснив, що з народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До виїзду за кордон мама теж тут проживала. ОСОБА_3 також пояснив, що хоче й надалі проживати в будинку з татом. Повідомив, що тато дозволяє спілкуватися з мамою. Малолітній ОСОБА_3 навчається у Рівненському НВК № 2 "Школа- ліцей". Згідно з інформацією навчального закладу, вихованням і навчанням дитини займається тато ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_6 . На батьківських зборах у 2019-2020 навчальному році була присутня бабуся хлопчика. Мама приходила в школу після батьківських зборів для розмови про навчання ОСОБА_3 .

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 перебувала за кордоном, що стверджується інформацією наданою Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, наданої на виконання ухвали суду.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким неповнолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір"ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитиниі може реалізувати шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір"ю чи батьком незалежно від віку дітей, якщо маються обставини, з яких дітям краще проживати з батьком ніж з матір"ю.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року.

Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір"ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Суд враховує ту обставину, що працівниками Служби у справах дітей під час відвідування було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , який повідомив, що з народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До виїзду за кордон мама теж там проживав. Пояснив, що хоче й надалі проживати в будинку з татом.

За таких обставин, а також враховуючи бажання дитини проживати разом з батьком, суд вважає необхідним неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з батьком, ОСОБА_2 . Таке рішення буде найбільш відповідати інтересам дитини.

При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини та звертає увагу сторін на положення ст.157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, не є розлученням її матір"ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення як позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, так і позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 листопада 1999 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 1427 - розірвати.

Неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати з батьком, ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 13 січня 2021 року.

Суддя -