Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 175/642/19

провадження № 61-8221св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Дар Миколаївка»,

треті особи: Державна реєстраційна служба речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Новотаромська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у складі колегії суддів:

Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою «Агро Дар Миколаївка», треті особи: Державна реєстраційна служба речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Новотаромська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про розірвання договору оренди, вилучення земельної ділянки та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою «Агро Дар Миколаївка» (далі - ТОВ «Агро Дар Миколаївка») про розірвання договору оренди, вилучення земельної ділянки та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що після смерті матері ОСОБА_2 він на підставі свідоцтва про право на спадщину успадкував земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га, розташовану на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

При державній реєстрації вказаної земельної ділянки позивачу стало відомо про існування договору оренди між його матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ТОВ «Агро Дар Миколаївка». Крім того, на його адресу стали надходити листи від ТОВ «Агро Дар Миколаївка» з вимогою переукладення договору оренди.

Позивач посилався на те, що його мати не укладала договір оренди вказаної земельної ділянки, підпис у договорі оренди підроблений, що свідчить про недійсність правочину.

18 грудня 2018 року позивач отримав від ТОВ «Агро Дар Миколаївка» лист-повідомлення щодо необхідності підписання документів по орендній платі за земельну ділянку за договором від 24 травня 2016 року. Цим листом відповідач пропонував підписати акт звірки розрахунків щодо відсутності заборгованості за ТОВ «Агро Дар Миколаївка», а також додаткову угоду на зміну сторони та отримати нараховану орендну плату за 2018 рік.

Разом із тим, ТОВ «Агро Дар Миколаївка», у користуванні якого перебуває спірна земельна ділянка, не сплачувало орендну плату попередньому власнику ОСОБА_2 .

Відповідно до Податкового кодексу України річна сума платежу з орендної плати має бути в межах 12 % нормативно-грошової оцінки. Таким чином, орендна плата за п. 9. договору мала індексуватися від нормативно-грошової оцінки за наступний період та мала бути розрахована в сумах:

2016 рік - 11 976,05 грн, 2017 рік - 20 512,88 грн, 2018 рік - 20 517,71 грн, 2019 рік - 21 860,30 грн.

Таким чином, відповідач має обов`язок сплатити позивачу як спадкоємцю кошти, які мав сплатити за використання земельною ділянкою з часу її використання, з моменту реєстрація цього договору (31 травня 2016 року) в сумі 53 006,64 грн. Крім того, аналіз спірного договору свідчить про зобов`язання відповідача за неналежне виконання умов договору сплатити пеню (п. 13 договору оренди) у загальному розмірі 5 804,23 грн.

Не отримуючи від відповідача кошти за користування земельною ділянкою, позивач також вимушений нести додаткові податкові витрати у якості земельного податку з об`єкта, яким користується відповідач, оскільки у січні 2019 року ОСОБА_1 отримав від Лівобережного управління ГУДФС у Дніпропетровській області податкову вимогу від 13 листопада 2018 року

№ 9506-53/17 про сплату земельного податку з фізичних осіб у сумі

1 022,81 грн, на яку нараховується пеня та застосовуються штрафні санкції. Умовами спірного договору передбачено, що вказані витрати мав сплатити відповідач, але він також у цьому допустив порушення умов правочину, що призвело до фінансових витрат позивача, порушення його прав та інтересів.

ОСОБА_1 із дотриманням вимог статей 526, 527 ЦК України направлено ТОВ «Агро Дар Миколаївка» лист-претензію повернути позивачу земельну ділянку, сплатити кошти за користування земельною ділянкою та пеню, а також із метою досудового врегулювання спору запропоновано вирішити питання щодо розірвання договору за згодою сторін відповідно до статті 31 ЗУ «Про оренду землі», але цей лист ТОВ «Агро Дар Миколаївка» проігноровано.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- розірвати договір оренди земельної ділянки № 11 від 24 травня

2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро Дар Миколаївка»;

- вилучити з користування ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га;

- стягнути з ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» на користь ОСОБА_1 у якості компенсації грошові кошти за користування вказаною земельною ділянкою з моменту реєстрації договору у розмірі

59 833,68 грн, що складаються з суми несплачених коштів за оренду земельною ділянкою згідно з умовами договору з індексацією за нормативно грошовою оцінкою в розмірі 53 006,64 грн, пені у розмірі 5 804,23 грн та витрат на сплату земельного податку за податковою вимогою від 13 листопада

2018 року № 9506-53/17 у розмірі 1 022,81 грн (а. с. 16-22, т. 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди № 11 від 24 травня 2016 року земельної ділянки з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, укладений між сторонами: орендодавець - ОСОБА_2 та

орендар - ТОВ «Aгро Дар Миколаївка».

Вилучено з користування ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га.

Стягнуто з ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» на користь ОСОБА_1 у якості суми компенсації за користування вказаною вище земельною ділянкою, які отримані TOB «Aгро Дар Миколаївка» з часу її використання, з моменту реєстрації договору (31 травня 2016 року) в сумі 59 833,68 грн, що складається з суми несплачених коштів за оренду земельної ділянки згідно з договором з індексацією за нормативною грошовою оцінкою у розмірі

53 006,64 грн, пені в сумі 5 804,23 грн та витрат на сплату земельного податку за податковою вимогою від 13 листопада 2018 року № 9506-53/17

в сумі 1 022,81 грн.

Стягнуто з ТОВ «Агро Дар Миколаївка» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2 305,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Агро Дар Миколаївка» фактично використовує належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га, за яку не сплачує орендну плату ні позивачу як власнику, так і не сплачувало попередньому власнику - спадкодавцю ОСОБА_2 . Також ТОВ «Агро Дар Миколаївка» допустило порушення умов договору в частині сплати податкових витрат у якості земельного податку з об`єкта.

Крім того, договір № 11 від 24 травня 2016 року, на думку суду першої інстанції, не відповідає вимогам закону, тому не може в подальшому виконуватися, та має бути припинений.

З огляду на неналежне виконання умов договору орендарем, суд першої інстанції вважав за необхідне розірвати договір оренди № 11 від 24 травня 2016 року, стягнути з відповідача кошти, які товариство мало сплатити за користування земельною ділянкою з урахуванням індексації від нормативно-грошової оцінки за наступний період, пеню за неналежне виконання зобов`язання, а також сплатити у якості компенсації витрати на сплату земельного податку за податковою вимогою. Також ТОВ «Агро Дар Миколаївка» повинно припинити використання цієї земельної ділянки та повернути її ОСОБА_1 за актом прийому-передачі відповідно до пункту 22 договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 липня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким

у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» не ухиляється від сплати орендної плати, вчиняє дії щодо належного та своєчасного виконання ним своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки в частині виплати орендної плати. Судом встановлено відсутність із боку відповідача перешкод у отриманні позивачем орендної плати за 2018 рік та ухилення позивача від отримання вказаної грошової суми. При цьому суд апеляційної інстанції посилався на отримання за життя ОСОБА_2 орендної плати, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 24 листопада 2016 року на суму

8 350,00 грн та копією видаткового касового ордеру від 11 грудня 2017 року на суму 9 630,00 грн.

Установивши спростування доводів позивача про невиконання орендарем умов договору у частині сплати орендної плати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання договору оренди землі № 11 від 24 травня 2016 року. Враховуючи, що позовні вимоги про вилучення з користування ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» належної ОСОБА_1 земельної ділянки є похідними від позовних вимог про розірвання договору оренду, апеляційний суд вважав відсутніми також правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У серпні 2021 року справу № 175/642/19 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті

400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Мотивувальна частина скарги містить також посилання на оскарження судового рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позову суперечить сталій та однозначній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах стосовно того, що у разі систематичної несплати орендної плати, існують підстави для розірвання договору оренди. Зокрема, така правова позиція викладена

у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі

№ 183/262/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 615/1397/18,

від 26 лютого 2020 року у справі № 130/2157/17, від 14 квітня 2021 року

у справі № 659/569/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17

Апеляційним судом не звернуто належної уваги на системність, тобто більше двох разів, щодо несплати орендарем орендної плати, що свідчить про порушення договору оренди та є підставою для розірвання такого договору.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2021 року ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, які ґрунтуються на повному з`ясуванні обставин справи, доводів сторін із наданням належної оцінки. При цьому доводи касаційної скарги спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року у справі

№ 175/2586/14-ц ОСОБА_2 належала земельна ділянка з кадастровим :01:027:0011, площею 5,85 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а. с. 38, т. 1).

24 травня 2016 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки

№ 11, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала в оренду ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» земельну ділянку, площею 5,85 га (кадастровий номер :01:027:0011), призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а. с. 40-42, т. 1).

Згідно з пунктом 8 вказаного договору він укладений терміном на 10 років,

з урахуванням ротації культур.

Пунктами 8.2, 8.3 договору оренди погоджено, що після закінчення строку договору орендар має за інших умов переважне право поновити його на новий строк. У випадку, якщо жодна зі сторін даного договору за 6 (шість) місяців до сплину строку дії договору не звернулася письмово із заявою про таке до другої сторони договору, в такому випадку договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на той самий термін.

За змістом пункту 9 договору оренди за кожен рік використання об`єкта оренди орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі не більше 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент укладання цього договору 11 976,05 грн.

Орендна плата може виплачуватись орендарем як у грошовій формі, так і у натуральному або відробітковому вираженні, в поєднанні різних форм орендної плати. У цьому випадку номенклатура, кількість та вартість продукції, що поставляється орендарем орендодавцю у рахунок орендної плати, місце, умови, порядок і строки її поставки, види відробіткової форми, обсяги, строки і місце виконання робіт та їх вартість, зазначаються в окремій угоді, яка щорічно до початку розрахунків укладається між сторонами і є невід`ємним додатком до цього договору. У випадку здійснення виплати у вигляді надання послуг та (або) продукції, орендодавець зобов`язаний до першого червня року, в якому здійснюється розрахунок, подати орендарю письмові заявки із зазначенням послуг та (або) продукції в рахунок орендної плати (пункт 9.1 договору).

Відповідно до пункту 9.2 договору оренди орендна плата вноситься у такі строки: а) в грошовій формі - до 31 грудня кожного року оренди;

б) в натуральній - згідно з угодою.

Пунктом 9.3 вказаного вище договору погоджено, що орендар відповідно до чинного законодавства в момент розрахунку по орендній платі нараховує, утримує та перераховує до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

Пунктами 36, 37 договору оренди встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Між ОСОБА_2 та ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» було погоджено акт приймання-передачі земельної ділянки, акт встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 42, зворот, 43, т.1).

31 травня 2016 року було проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» на підставі вказаного вище договору оренди, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 січня 2019 року (а. с. 55-56, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 16 березня 2018 року, актовий запис № 04 (а. с. 36, т. 1).

Дніпровською районною державною нотаріальною конторою було видано 03 листопада 2018 року ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-3272 на майно ОСОБА_2 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку площею 5,85 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер земельної ділянки - :01:027:0011)

(а. с. 29, 38, т. 1).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 листопада 2018 року

№ 143910917 право власності на вказану вище земельну ділянку зареєстроване за позивачем 03 листопада 2018 року (а. с. 39, т. 1).

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 отримав лист-повідомлення від ТОВ «Aгро Дар Миколаївка», в якому відповідач просив для забезпечення належного виконання умов договору оренди підписати акт звіряння розрахунків, додаткову угоду на зміну орендної плати та додаткову угоду на зміну сторони ОСОБА_2 (орендодавець) у зв`язку зі смертю на ОСОБА_1 (орендодавець) та отримати нараховану позивачу орендну плату за 2018 рік (а. с. 46-48, т. 1).

05 січня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» письмову заяву від 02 січня 2019 року, в якій повідомив відповідачу про відсутність наміру підписання додаткових угод та акта звіряння розрахунків; вимагав припинити використання належної йому земельної ділянки та сплатити позивачу всі доходи від її використання

(а. с. 53-54, т. 1).

Вказана вище заява отримана ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» 10 січня

2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 54, т. 1).

Апеляційним судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 отримала орендну плату за договором оренди № 11 від 24 травня 2016 року, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 24 листопада 2016 року на суму 8 350,00 грн та копією видаткового касового ордеру

від 11 грудня 2017 року на суму 9 630,00 грн (а. с. 145, 146, т. 1).

Відповідно до копії фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 12 грудня

2018 року ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» направило на адресу ОСОБА_1 поштовий переказ на суму 11 660,00 грн орендної плати за 2018 рік (а. с. 143, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційні скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом із тим, як зазначалося вище, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання) є підставою для розірвання такого договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 327/163/17, від 13 травня 2021 року

у справі № 192/149/17, від 15 січня 2020 року у справі № 709/591/18.

Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, ОСОБА_1 , зокрема, зазначав підставою для розірвання спірного договору факт систематичної несплати орендарем орендної плати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що ТОВ «Агро Дар Миколаївка» фактично використовує належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0011, площею 5,85 га, за яку не сплачує орендну плату ні позивачу як власнику, так і не сплачувало попередньому власнику - спадкодавцю ОСОБА_2 . Також ТОВ «Агро Дар Миколаївка» допустило порушення умов договору в частині сплати податкових витрат у якості земельного податку з об`єкта.

Разом із тим, вказаний висновок зроблено при неповному дослідженні обставин справи та доказів, наданих сторонами.

У свою чергу, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» не ухиляється від сплати орендної плати, вчиняє дії щодо належного та своєчасного виконання ним своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки в частині виплати орендної плати. Суд вважав відсутніми з боку відповідача перешкоди у отриманні позивачем орендної плати за 2018 рік та ухилення позивача від отримання вказаної грошової суми. При цьому суд апеляційної інстанції посилався на отримання за життя ОСОБА_2 орендної плати, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 24 листопада 2016 року на суму 8 350,00 грн та копією видаткового касового ордеру від 11 грудня 2017 року на суму 9 630,00 грн.

Колегія суддів із зазначеним висновком апеляційного суду в повній мірі не погоджується з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 травня 2016 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 11, відповідно до умов якого

ОСОБА_2 надала в оренду ТОВ «Aгро Дар Миколаївка» земельну ділянку, площею 5,85 га (кадастровий номер :01:027:0011), призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

За змістом пункту 9 договору оренди за кожен рік використання об`єкта оренди орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі не більше 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент укладання цього договору 11 976,05 грн.

Орендна плата може виплачуватись орендарем як у грошовій формі, так і у натуральному або відробітковому вираженні, в поєднанні різних форм орендної плати. У цьому випадку номенклатура, кількість та вартість продукції, що поставляється орендарем орендодавцю у рахунок орендної плати, місце, умови, порядок і строки її поставки, види відробіткової форми, обсяги, строки і місце виконання робіт та їх вартість, зазначаються в окремій угоді, яка щорічно до початку розрахунків укладається між сторонами і є невід`ємним додатком до цього договору. У випадку здійснення виплати у вигляді надання послуг та (або) продукції, орендодавець зобов`язаний до першого червня року, в якому здійснюється розрахунок, подати орендарю письмові заявки із зазначенням послуг та (або) продукції в рахунок орендної плати (пункт 9.1 договору).

Відповідно до пункту 9.2 договору оренди орендна плата вноситься у такі строки: а) в грошовій формі - до 31 грудня кожного року оренди;

б) в натуральній - згідно з угодою.

Пунктом 11 вказаного договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Апеляційним судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 відповідно до копій видаткових касових ордерів від 24 листопада 2016 року та

від 14 грудня 2017 року отримала 8 350,00 грн та 9 630,00 грн відповідно. Також встановлено, що згідно з копією фіскального чеку ПАТ «Укрпошта»

від 12 грудня 2018 року ТОВ «Aгpo Дар Миколаївка» направило на адресу ОСОБА_1 поштовий переказ на суму 11 660,00 грн орендної плати

за 2018 рік.

З огляду на зазначені встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції зробив висновок про виконання орендарем умов договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендної плати.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції є передчасним, оскільки судом не звернуто належної уваги на умови укладеного між сторонами договору, зокрема, пункту 9 спірного правочину, відповідно до якого сторони погодили розмір орендної плати у грошовій формі, що не може перевищувати 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент укладання договору (станом на 24 травня 2016 року) 11 976,05 грн, у той час, як орендодавець за 2016 рік отримала лише 8 350,00 грн.

Крім того, обчислення розміру орендної плати, визначеного договором, відповідно до пункту 11 спірного правочину здійснюється з урахуванням індексації.

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі

№ 293/1011/16-ц.

Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що судом повно та всебічно не досліджено обставини, що мають значення для справи, не надано належної правової оцінки доказам кожному доказу окремо, а також взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, зокрема, не встановлено та не зазначено розмір заборгованості зі сплати орендної плати (з урахуванням умов договору щодо визначеного розміру орендної плати, а також з урахуванням індексації), не встановлено, чи здійснювалася оплата за користування земельною ділянкою на підставі п. 9.1 договору оренди в частині орендної плати в натуральному або відробітковому вираженні, що свідчить про передчасність висновку апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Із метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи по суті, оскільки в силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене в цій постанові, встановити фактичні обставини справи, зокрема, розмір наявної заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, на підставі чого вирішити всі заявлені позовні вимоги, враховуючи сталу практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, та ухвалити справедливе і законне рішення по суті.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме: щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,

а оскаржувана постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а тому немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук