КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/2147/19 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.М.
Провадження № 22-ц/824/2772/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних. Зазначив, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на його користь кошти в розмірі 111202,16 грн. Зазначений борг погашався відповідачем частково невеликими платежами і був повернутий в повному обсязі лише 15 січня 2019 року. Оскільки ОСОБА_1 був порушений строк виконання зобов`язання, ОСОБА_2 просив стягнути з нього 76476, 17 грн. інфляційних втрат, а також 19934 грн. трьох процентів річних.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 76476 грн. інфляційних втрат, 19934 грн. трьох процентів річних, а також 971,14 грн. судових витрат, а всього 97381,14 грн.

В липні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому не мав можливості надати свої заперечення та подати заяву про застосування позовної давності. Звертає увагу на те, що зобов`язання з повернення коштів виникло у нього не на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року, а на підставі договору. При цьому, сума боргу становила 55 000,00 грн., а не 111 202,16 грн. Вказана сума - 111 202,16 грн. включає в себе суму боргу 55 000,00 грн., а також три проценти річних, інфляційну складову боргу та судові витрати. Повторне нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової на вказані суми не відповідає вимогам закону. Також, зазначає, що суму боргу 55 000,00 грн. він сплатив в 2016 році, а позов поданий в 2019 році, у зв`язку з чим наявні підстави вважати, що позивачем пропущено строки загальної позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року, яке набрало законної сили 25 січня 2013 року, у справі № 2036/5370/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 108 120,96 грн., в тому числі: сума заборгованості у розмірі 55 000,00 грн.; інфляційне збільшення (інфляція) у розмірі 43890,00 грн.; три проценти річних у розмірі: 9 230,96 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1081,20 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., а всього загальною сумою 111202,16 грн. (а.с. 13-14).

На підставі вказаного рішення суду 05 березня 2013 року Чугуївським міським судом Харківської області виданий виконавчий лист № 2036/5370/2012, який пред`явлений до виконання до Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ у Черкаській області (а.с. 15).

Постановою державного виконавця Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ у Черкаській області від 23 липня 2013 року відкрито виконавче провадження №39038964.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем на картковий рахунок позивача здійснювались відрахування, розмір і дати яких стверджуються наданою позивачем випискою по рахунку за період з 11 грудня 2013 року по 11 лютого 2019 року (а.с. 16-21).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 76476 грн. інфляційних втрат, 19934 грн. трьох процентів річних.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Судом першої інстанції було порушено положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України три проценти річних та інфляційна складова може бути нарахована виключно на суму основного зобов`язання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 три проценти річних та інфляційну складову на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період невиконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на його користь коштів в сумі 111202,16 грн.

Разом з тим, стягнута судом сума коштів 111202,16 грн., складається з суми боргу - 55 000 грн., а також інфляційної складової за період прострочення повернення вказаної суми коштів у розмірі 43890,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 9 230,96 грн., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1081,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року, стягуючи суму боргу суд виходив з того, що ОСОБА_1 отримав від імені ОСОБА_2 кошти в сумі 55 000 грн. від продажу його частки у квартирі, яка перебувала у спільній власності, проте, не передав їх останньому. Отже, зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати на користь ОСОБА_2 коштів виникло у зв`язку із заволодінням ним грошовими коштами в сумі 55 000 грн., які належали до передачі останньому, а не на підставі Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2013 року.

Позивач порушив питання про стягнення 3% річних та інфляційної складової на підставі ст. 625 ЦК України від всієї суми присуджених грошових коштів, які включають як суму богу 55000 грн., так і нараховані на цю суму грошові кошти відповідно до ст. 625 ЦК України і судові витрати. З змісту позовної заяви убачається, що сума стягнення визначена позивачем з урахуванням списання коштів з січня 2013 по лютий 2016 р. з рахунків відповідача в порядку примусового виконання рішення суду на погашення як суми боргу, так і інших складових присудженої до стягнення суми (інфляційна складова, 3% річних, судові витрати). Це унеможливлює суду самостійно здійснити застосування ст.625 ЦК України до суми боргу відповідача з урахуванням погашення його протягом трьох років. Встановлення відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України) на припущеннях неможлива, оскільки буде порушувати права як позивача, так і відповідача.

Відповідно, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.