ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2021 року

м. Харків

справа № 638/6502/15

провадження № 22-ц/818/185/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Кравченко О.О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року в складі судді Шишкіна О.В.,

у с т а н о в и в:

10 липня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року (справа № 638/6502/15-ц), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 січня 2016 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5 в розмірі 4 481 794, 96 грн та 1 827,00 грн судового збору з кожного.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 638/6502/15-ц від 02 грудня 2015 року, який 28 грудня 2015 року був пред`явлений ПАТ «ВТБ Банк» до примусового виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 49741881 про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_3

28 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (далі ТОВ «Фінстрим») укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання прав вимоги за кредитним договором та договором поруки (далі договір комісії). Згідно з пунктом 2.1. договору комісії ТОВ «Фінстрим» зобов`язалося за дорученням ОСОБА_1 вчинити від свого імені правочини з ПАТ «ВТБ Банк» щодо набуття права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

29 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір № 290917 Р про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, відповідно до умов якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

Враховуючи викладене, заявниця просила замінити стягувача ПАТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадженні № 49741881 його правонаступником ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 та її адвокат Пекареніна О.М. неодноразово зверталися до суду з аналогічними заявами. Ухвали, постановлені за результатами розгляду цих заяв, учасниками цивільного процесу не оскаржувалися, а тому є такими, що набрали законної сили. Тому, суд першої інстанції вважав за необхідне заяву ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

В березні 2020 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 29 травня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по даній цивільній справі. При відмові у задоволенні заяви суд посилався на те, що заявником на підставі достовірних та допустимих доказів не доведено набуття нею статусу правонаступника ПАТ «ВТБ Банк»; в матеріалах справи містяться відповідні докази на підтвердження припинення зобов`язань боржника ОСОБА_3 перед банком у зв`язку з виконанням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

Однак на даний час у заявниці є докази того, що зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5 не припинені. Таким чином, заяви не є аналогічними, а тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами безпідставні.

В травні 2020 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що підставою, з якою ОСОБА_1 пов`язує виникнення права на заміну сторони виконавчого провадження, є укладення договорів комісії та відступлення права вимоги за кредитним договором. Ця підстава була зазначена як в заяві від 31 жовтня 2017 року, так і в заяві від 10 липня 2019 року. Надання додаткових доказів на підтвердження таких обставин не є зміною підстав, отже має місце подання заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, тобто зловживання процесуальними правами з боку ОСОБА_1 .

Частиною третьою статті З ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року (справа № 638/6502/15-ц), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 січня 2016 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5 в розмірі 4 481 794, 96 грн та 1 827,00 грн судового збору з кожного.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 638/6502/15-ц від 02 грудня 2015 року, який 28 грудня 2015 року був пред`явлений ПАТ «ВТБ Банк» до примусового виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Іваницької Альони Сергіївни від 28 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49741881 про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_3

28 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінстрим» укладено договір комісії, згідно з пунктом 2.1. якого ТОВ «Фінстрим» зобов`язалося за дорученням Тураєвої Т.А. вчинити від свого імені правочини з ПАТ «ВТБ Банк» щодо набуття права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

29 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір № 290917- Р про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, відповідно до умов якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

Враховуючи викладене, заявниця просила замінити стягувача ПАТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадженні № 49741881 його правонаступником ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції була мотивована тим, що заявником на підставі достовірних та допустимих доказів не доведено набуття нею статусу правонаступника ПАТ «ВТБ Банк»; в матеріалах справи містяться відповідні докази на підтвердження припинення зобов`язань боржника ОСОБА_3 перед банком у зв`язку виконанням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 42Ф-ІК-5.

Ухвала не скасована та набула законної сили.

24 червня 2019 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні № 638/6502/15-ц.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Ухвала не скасована та набула законної сили.

10 липня 2019 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про зміну сторони у виконавчому провадженні № 49741881.

Вказана заява також мотивована тим, що ОСОБА_1 набула статусу правонаступника ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору комісії від 28 вересня 2017 року та договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 29 вересня 2017 року № 290917-Р, та примусовим виконанням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року на підставі виконавчого листа № 638/6502/15-ц у виконавчому провадження № 49741881.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої третьої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати -заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи судова колегія вважає, що заява ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 від 10 липня 2019 року містить посилання на раніше заявлені підстави, а надання додаткових доказів на підтвердження таких обставин не є зміною підстав, а отже у даному випадку має місце подання заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина