ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Суми

Справа №591/3154/19

Номер провадження 22-ц/816/65/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі голова Сумської обласної ради Токар Володимир Миколайович, Сумська обласна рада, Комунальна установа Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Шелєхової Г.В., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови Сумської обласної ради Токаря Володимира Миколайовича, Сумської обласної ради, Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільського психоневрологічного інтернату, яка була замінена правонаступником відповідача Комунальною установою Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат,треті особи: Управління майна Сумської обласної ради, Департамент соцзахисту населення Сумської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації завданої моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.04.2019 року отримав Розпорядження голови Сумської обласної ради № 10-кп від 24.04.2019 року «Про звільнення з посади директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 », у якому йшлося про його дострокове звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 02.05.2019 року у зв`язку зі скороченням посади та реорганізацією.

Позивач вважає, що розпорядження про звільнення є незаконним, оскільки прийняте в порушення вимог законодавства України, Положення комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат та умов контракту, укладеного з ним по 15.10.2021 року включно.

У позовній заяві зазначає, що голова обласної ради не міг одноосібно прийняти та підписати оспорюване розпорядження щодо його звільнення, оскільки це питання вирішується колегіально виключно на пленарних засіданнях ради та виключно на підставі відповідного рішення обласної ради.

Також посилається на те, що всупереч ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України в тексті попередження про звільнення від 28.02.2019 року відсутні пропозиції для нього зайняти наявні вакантні посади, хоча роботодавець мав можливість перевести його на іншу роботу.

Вважає, що незаконним звільненням з роботи йому було завдано моральної шкоди, оскільки були порушені його законні конституційні права на працю і він залишився без постійного джерела доходів як засобу існування.

Крім того, в день звільнення роботодавець всупереч ст. ст. 47, 116 КЗпП України не провів з ним остаточного розрахунку та не надав йому відповідної письмової інформації про всі нараховані та виплачені ним суми. Різниця не виплачених сум компенсації за час не використаної додаткової відпустки за 43 дня складає 31723,42 грн. Ці порушення також підтверджуються банківською довідкою про надходження 13.05.2019 року на його банківський рахунок частини коштів в сумі 3770,99 грн. Вважає, що ці порушення є підставою для відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради № 10-кп від 24.04.2019 року «Про звільнення з посади директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат Демченка Г.Х.»; поновити ОСОБА_1 на роботі; стягнути з Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 31723,42 грн, компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 травня 2019 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з його необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2020 року в даній справі та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної юридичної оцінки дійсним обставинам справи, недостатньо дослідив матеріали справи, з яких вбачається, що оскаржуване розпорядження прийнято одноособово головою Сумської обласної ради не у спосіб та поза межами його законних повноважень. Зазначає, що оскаржуване розпорядження видано в порушення положень законодавства та пунктів 5.3 та 5.4 Контракту: до закінчення шестимісячного терміну реорганізації установи; до закінчення строку дії контракту, укладеного по 15 жовтня 2021 року; за відсутності колегіального рішення сесії Сумської обласної ради. При цьому вказує, що контракт як особлива форма трудового договору достроково може бути розірвана з ініціативи власника лише при наявності відповідного колегіального рішення Сумської обласної ради.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги пояснень стосовно того, що він скористався своїм правом на перебування у щорічній відпустці тривалістю 16 календарних днів саме як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та при звільненні не отримав компенсації за інші види відпусток. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги належних доказів відповідача, які підтверджують наявність перед позивачем боргу щодо невиплачених сум компенсації за час невикористаних щорічних відпусток за 43 дня в сумі 31723,42 грн.

Від голови Сумської обласної ради Федорченка В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду в даній справі без змін, а апеляцій скаргу без задоволення. У відзиві зазначає, що твердження позивача в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки відповідно п. 5.2 Контракту його може бути припинено до закінчення строку дії за ініціативою Власника (Сумської обласної ради) за умов, передбачених п. 5.3 цього контракту, а саме, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Власника до закінчення строку його дії при наявності рішення обласної ради з підстав, передбачених законодавством України. Вказує, що позивач особисто уклав вказаний контракт, а отже йому були відомі умови контракту щодо підстав його припинення. Твердження апеляційної скарги щодо порушення порядку виплати позивачу при звільненні усіх належних йому сум зводяться до спроби переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції, який дав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх спростував.

Від представника Сумської обласної ради за довіреністю Дяченко Н.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. У відзиві вказує, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Відповідно підстав для скасування чи зміни ухваленого судового рішення немає.

Від директора Комунальної установи Сумської обласної ради Атинського психоневрологічного інтернату надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначає, що не згоден з викладеними в апеляційній скарзі вимогами, твердження позивача не відповідають дійсності, остаточний повний розрахунок з боку відповідача було проведено в день звільнення 02.05.2019 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Кондратенка Ю.М., які підтримали апеляційну скаргу, представників Сумської обласної ради та Управління майна Сумської обласної ради Дяченко Н.Г., Комунальної установи Сумської обласної ради Атинського психоневрологічного інтернату Сенченка В.В., які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), що підтверджується копією посвідчення від 26.11.1992 року (т. 1 а. с. 6).

Позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією безтермінового посвідчення від 28.01.2008 року (т. 1 а. с. 43).

17 жовтня 2011 року з позивачем був укладений контракт як з директором Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат терміном з 17 жовтня 2011 року по 16 жовтня 2016 року (т. 1 а. с. 163-168).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 17.10.2011 року він прийнятий на посаду директора Краснопільського психоневрологічного інтернату (т. 1 а. с. 57-62).

Рішенням Сумської обласної ради від 7 жовтня 2016 року вирішено укласти контракт на новий термін із директором Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 терміном на 5 років: з 17 жовтня 2016 року по 15 жовтня 2021 року (т. 1 а. с. 18).

17 жовтня 2016 року з позивачем укладений контракт про те, що останній наймається на посаду директора Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат терміном на 5 років з 17 жовтня 2016 року по 15 жовтня 2021 року включно (т. 1 а. с. 8-15).

06 лютого 2019 року розпорядженням Сумської обласної ради №5 вирішено скликати 26 сесію обласної ради сьомого скликання. Пленарне засідання 26 сесії провести 22 лютого 2019 року о 10-00 год. у приміщенні адміністративної будівлі Сумської обласної ради. На розгляд обласної ради внесено зокрема питання про реорганізацію комунальних закладів та установ охорони здоров`я; кадрові питання (т. 1 а. с. 124-126).

Рішенням Сумської обласної ради сьомого скликання від 22 лютого 2019 року припинено юридичну особу Комунальну установу Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат шляхом приєднання до комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат. Установлено, що в результаті реорганізації правонаступником майна, майнових прав та обов`язків комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат є комунальна установа Атинський психоневрологічний інтернат. Попереджено директора комунальної установи Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 про наступне звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією установи (т. 1 а. с. 90).

28 лютого 2019 року позивачу Управлінням майном Сумської обласної ради вручено попередження № 01-12/184 від 28 лютого 2019 року про те, що відповідно до рішення Сумської обласної ради від 22.02.2019 року «Про реорганізацію комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат» посада, яку він займає підлягає скороченню у зв`язку з реорганізацією комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат. Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту отримання, він підлягає звільненню з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 46).

Розпорядженням голови Сумської обласної ради Токаря В.М. № 10-кп від 24 квітня 2019 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат, 2 травня 2019 року у зв`язку зі скороченням посади у зв`язку з реорганізацією КУ СОР Краснопільський психоневрологічний інтернат (т. 1 а. с. 7).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 02.05.2019 року позивач звільнений з посади директора Краснопільського психоневрологічного інтернату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 57-62).

Рішенням Сумської обласної ради від 17 травня 2019 року затверджено звільнення ОСОБА_1 з посади директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат 2 травня 2019 року у зв`язку зі скороченням посади у зв`язку з реорганізацією комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат (т. 1 а. с. 123).

Згідно довідки про нараховані суми заробітної плати, які належать при звільненні, ОСОБА_1 нарахована вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 10923,65 грн; компенсація в розмірі триразової середньомісячної заробітної плати для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 32770, 95 грн; компенсація, пов`язана з виплатою днів невикористаної тарифної відпустки за 127 днів в сумі 55323,74 грн (а. с. 3-4 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено порушення процедури звільнення позивача з посади, частина заробітної плати була сплачена позивачу із запізненням, оскільки це були лікарняні, які були сплачені відразу після перерахування Фондом соціального страхування України, тривалість відпусток позивача була обумовлена контрактами і надавалась йому саме в обсязі, визначеному контрактами, додаткова відпустка як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не належить до щорічної відпустки, а тому позивач не має права на компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за 2019 рік; позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1.1. Положення комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат (нова редакція), інтернат є стаціонарною інтернатною установою, заснованою на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада (далі Власник), через уповноважений нею орган Управління майном Сумської обласної ради (далі Уповноважений орган) (т. 1 а. с. 20).

Відповідно до п. 5.2 контракту від 17 жовтня 2016 року його може бути припинено до закінчення строку дії за ініціативою Власника (Сумської обласної ради) за умов, передбачених пунктом 5.3 цього контракту, а саме, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Власника до закінчення строку дії при наявності рішення обласної ради, з підстав передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень обласної ради належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Згідно з рішенням Сумської обласної ради сьомого скликання від 22.02.2019 року «Про реорганізацію комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат» припинено юридичну особу комунальну установу Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат шляхом приєднання до комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат.

Пунктом 7 цього рішення власником Сумською обласною радою попереджено директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат Демченка Г.Х. про наступне звільнення з займаної посади за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією установи (а. с. 147-148 т. 1).

Таким чином виникли підстави, передбачені законодавством, для звільнення позивача до закінчення строку дії контракту. Звільнення позивача здійснено роботодавцем відповідно до умов контракту та з дотриманням норм чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що голова Сумської обласної ради Токар В.М., приймаючи оскаржуване розпорядження про звільнення позивача, діяв поза межами своїх повноважень.

Частиною 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік повноважень голови районної, обласної, районної у місті ради, згідно з п. 18 частини 6 якої голова районної, обласної, районної у місті ради вирішує інші питання, доручені йому радою.

Отже, перелік повноважень голови обласної ради не є вичерпним та надає право відповідній раді доручати її голові вирішувати будь-які інші питання, пов`язані із здійсненням її повноважень, у тому числі й щодо вирішення в установленому законом порядку питань із звільнення керівників підприємств, установ та закладів, що засновані на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

Рішенням Сумської обласної ради від 06.07.2018 року затверджено Порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, п. 3.1. якого передбачено, що у період між сесіями голова обласної ради або особа, що здійснює його повноваження, має право звільняти із займаної посади керівника підприємства відповідно до чинного законодавства про працю з наступним винесенням цього питання на затвердження обласною радою.

Таким чином Сумська обласна рада уповноважила голову обласної ради у міжсесійний період вирішувати питання звільнення керівників об`єктів спільної власності, управління якими відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» здійснює обласна рада як власник.

Відповідно до норм КЗпП України питання звільнення, призначення працівників, притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, заохочення тощо здійснює власник або уповноважений ним орган. Відповідно до зазначеного Порядку від 06.07.2018 року власник об`єктів спільної власності Сумська обласна рада визначила голову ради уповноваженим органом у трудових правовідносинах із керівниками об`єктів спільної власності, у міжсесійний період. Таким чином, наділивши голову ради правом одноосібного вирішення питань, пов`язаних із трудовими правовідносинами керівників та виконуючих обов`язки керівників об`єктів спільної власності. При цьому питання щодо звільнення керівників мають виноситись на затвердження ради, оскільки рада їх призначала.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачами дотримано вимоги зазначеного Порядку. Використавши надані Сумською обласною радою повноваження, голова Сумської обласної ради у міжсесійний період видав розпорядження про звільнення з посади директора комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 з займаної посади 02 травня 2019 року та звільнення позивача затверджено рішенням Сумської обласної ради від 17 травня 2019 року.

Колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги про порушення відповідачами вимог ст. 49-2 КЗпП України, а саме, що попередження про звільнення видано не уповноваженою особою та позивачу не було запропоновано наявні на час попередження вакантні посади.

Як вже зазначалося відповідно до п. 1.1. Положення комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат (нова редакція), інтернат є стаціонарною інтернатною установою, заснованою на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада (далі Власник), через уповноважений нею орган Управління майном Сумської обласної ради (далі Уповноважений орган).

Саме Управлінням майном Сумської обласної ради, як уповноваженим власником органом, 28 лютого 2019 року позивачу, під особистий підпис, вручено попередження № 01-12/184 від 28 лютого 2019 року про те, що відповідно до рішення Сумської обласної ради від 22.02.2019 року «Про реорганізацію комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат» посада, яку він займає підлягає скороченню у зв`язку з реорганізацією комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат. Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту отримання, він підлягає звільненню з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 46).

Комунальна установа Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат реорганізована шляхом приєднання до Комунальної установи Сумської обласної ради Атинський психоневрологічний інтернат.

Сумська обласна рада як власник та Управління майном Сумської обласної ради як уповноважений власником орган по відношенню до позивача не уповноважені були пропонувати йому вакантні посади в Атинському психоневрологічному інтернаті, оскільки прийняття і звільнення працівників інтернату належить до повноважень директора інтернату. Сумська обласна рада є роботодавцем виключно для керівників комунальних установ та підприємств, а не для працівників цих установ та підприємств.

Є помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що до позивача підлягають застосуванню положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо переважного права на залишення на роботі.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Оскільки скороченню підлягала посада директора, яка згідно структури і штату була одна, норми даної статті не підлягали застосуванню при звільненні позивача.

Враховуючи, що під час розгляду справи не було встановлено порушення прав позивача при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги і в частині оскарження рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та застосування до роботодавця санкції, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який забезпечує фінансування виплат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованих осіб.

Судом першої інстанції на підставі належних доказів встановлено, що позивачу була сплачена частина заробітної плати із запізненням, оскільки це були лікарняні, сплачені йому відразу після перерахування Фондом соціального страхування України (а. с. 11-12; 18-21 т. 3). Оскільки судом не встановлено вини роботодавця у невиплаті позивачу допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 3770,99 грн в день звільнення, відсутні підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 3.7. контракту від 17 жовтня 2016 року керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарний день (24 календарні дні щорічна основна відпустка, 7 календарних днів щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці з ненормованим робочим днем). Керівник має право на інші види відпусток згідно законодавства України. Аналогічні положення містив і попередній контракт, укладений з позивачем 17 жовтня 2011 року.

11 січня 2018 року Комунальна установа Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат направила лист № 14 начальнику управління майном Сумської обласної ради, з проханням внести зміни до контракту з директором Комунальної установи Сумської обласної ради Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 , а саме надання щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 37 календарних днів у зв`язку з встановленням йому 2 групи інвалідності (а. с. 215 т. 1).

15 січня 2018 року внесено зміни до контракту, згідно яких, керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 37 календарних днів (30 календарних днів щорічна основна відпустка, як інваліду 2 групи, 7 календарних днів щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці з ненормованим робочим днем (т. 1 а.с.17).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час укладення контракту з позивачем) особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Суд першої інстанції встановив, що всі вищевказані контракти мали чітко обумовлений термін відпусток, на які має право позивач. Позивач з умовами контрактів погоджувався та не оспорював їх у встановленому діючим законодавством порядку. З листом, в якому повідомив роботодавця про встановлення йому другої групи інвалідності і просив внести зміни до контракту щодо тривалості щорічної відпустки, директор КУ СОР Краснопільський психоневрологічний інтернат ОСОБА_1 звернувся до Управління майном Сумської обласної ради 11 січня 2018 року.

Також судом першої інстанції на підставі належних доказів: наказів Управління майном Сумської обласної ради про надання ОСОБА_1 щорічної відпустки та додаткової відпустки відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», заяви ОСОБА_1 про надання йому щорічної відпустки терміном 14 календарних днів з 14 травня по 28 травня 2018 року за період роботи з 17 жовтня 2014 року по 16 жовтня 2015 року, копії табелю робочого часу, копії відомостей про нарахування заробітної плати, копії розрахунку видатків, пов`язаних з оплатою тарифної відпустки, копії зведеної відомості сум для зарахування на картрахунку, довідки про нараховані суми заробітної плати, які належать при звільненні, інформації про потребу в видатках на виплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , встановлено, що позивачу виплачено компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки, на яку він мав право згідно умов контракту.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що позивач не має права на компенсацію невикористаної додаткової відпустки як учасник ліквідації аварії на Чорнобільській АЕС за 2019 рік.

Частина 1 статті 83 Кодексу законів про працю України передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічне положення містить і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Пунктом 22 статті 20 та пунктом 1 статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано право особам, віднесеним до категорії 1- 2 потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на використання чергової відпустки в зручний для них час, а також на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

Як зазначає Міністерство праці та соціальної політики України у листі від 14.06.2006 року № 206/13/116-06 така відпустка є гарантованою державою пільгою. Вона не належить до виду щорічних, визначених пунктом 1 статті 4 Закону України «Про відпустки», на неї не поширюються норми цього Закону, передбачені для щорічних відпусток. Така відпустка має бути використана протягом календарного року, якщо працівник не реалізував своє право на неї в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається.

Таким чином, грошова компенсація за невикористані дні інших відпусток не допускається. Виняток з цього правила встановлено вищезазначеними ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» відповідно до яких допускається можливість грошової компенсації одного з видів соціальних відпусток додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що додаткова відпустка як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не належить до основної щорічної відпустки. А Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить норми згідно з якою можлива грошова компенсація такої невикористаної соціальної відпустки.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, а саме на сфальсифікованих, на його думку, копіях документів, - листа від 11.01.2018 року № 14 та наказу Управління майном Сумської обласної ради № 57-в «Про відпустку ОСОБА_1 » від 27.04.2018 року, оскільки твердження позивача стосовної можливої фальсифікації зазначених документів у процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Щодо розбіжностей в інформації про потребу в видатках на виплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , то суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги інформацію про потребу в видатках на виплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , надану КУ СОР Атинський психоневрологічний інтернат, а не позивачем, оскільки вона узгоджується з іншими вищезазначеними документами, на підставі яких ОСОБА_1 була визначена кількість днів невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2021 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина