ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Харків

Справа № 953/9015/21

Провадження № 22-ц/818/5665/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року, постановлену суддею Єфіменко Н.В. -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у сумі 35 000 доларів США, що еквівалентно станом на 13.05.2021 967 113 грн.

Також 14.05.2021 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження зареєстрованої за відповідачами квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 9671634 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Заборонено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 9671634 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову ОСОБА_1 є стягнення боргу за договором позики у сумі 35000 доларів США, що станом на 13.05.2021 еквівалентно 967 113 грн. з ОСОБА_2 (сина Позивача) та його колишньої дружини ОСОБА_3 за розпискою, яку ОСОБА_3 не підписувала та відповідно не укладала з Позивачем жодного договору позики. Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 не надавала своєї згоди на укладення зазначеного договору, яка повинна бути надана письмово. Окрім того, вона взагалі нічого не знала про існування ні договору позики, ні розписки, про що свідчить відсутність її підпису в розписці, датованій 01.02.2005 року. Вказані обставини, з урахуванням невірного зазначення предмету позову, дають підстави вважати, що Київський районний суд м. Харкова не дослідив матеріали позовної заяви та неправомірно прийняв оскаржувану ухвалу. Звертає увагу суду, що спору між сторонами відсутній спір про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Предметом спору є стягнення коштів за розпискою, яку ОСОБА_3 не писала та відповідно не брала грошові кошти в борг у позивача. Крім цього, ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувана ухвала не містять доводів стосовно того, як саме може бути утруднено чи унеможливлено виконання рішення суду про стягнення коштів за договором позики, який ОСОБА_3 з позивачем не укладала. Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є визнання виконавчого напису №6968 від 28.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боршацьким І.В., таким, що не підлягає виконанню та зупинення стягнення за вказаним виконавчим написом буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Колегія суддів не може з такими мотивами суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору є солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми позики у розмірі 35 000 доларів США, що станом на 13.05.2021 еквівалентно 967 113 грн.

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що кінцевий термін виконання зобов`язання за договором позики, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 16 березня 2021 року, однак до цього час позику не повернуто. Крім того, вказує, що квартира, стосовно якої позивач просить заборонити відчуження була придбана в інтересах сім`ї за кошти, що перебуваються у спільній сумісній власності подружжя, отже зазначений договір позики створює обов`язки щодо повернення кредиту як для позичальника ОСОБА_2 так і для його дружини ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує незгоду із позовом по суті спору. Між тим, на цій стадії судового розгляду апеляційний суд не може надавати оцінку обставинам і доказам по суті спору.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 утруднить або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі мають інше майно або доходи, на які можливо звернути стягнення. У разі відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 обраний позивачем спосіб захисту втратить ефективність.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову, виходячи із наявності дійсного спору між сторонами, та співмірності із заявленими позивачем вимогами, між тим мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, а саме зупинення стягнення за виконавчим написом вимог є помилковими.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року змінити в частині мотивів задоволення заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2021 року