П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2020 року (у складі судді Придачука О.А.) за позовом Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р.

Просив:

- відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без позбавлення батьківських прав;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкомуаліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі ј усіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с.50).

На обґрунтування позовних вимог указав, що 09.12.2018 р. на адресу служби у справах дітей від Лінгвістичної гімназії ім. Т.Г.Шевченка надійшло повідомлення про малолітню дитину ОСОБА_2 , яка 08.10.2018 р. постраждала від жорстокого поводження зі сторони батька ОСОБА_1 . Бабуся ОСОБА_2 повідомила адміністрацію навчального закладу, що 06.10.2018 р. вона викликала наряд поліції на адресу: АДРЕСА_2 , у зв`язку з учиненням насильства фізичного та психологічного характеру над її онукою ОСОБА_2 , її батьком ОСОБА_1 . Тато бив дитину ногами (копав) та давав стусани. Така поведінка батька повторюється часто, він б`є і кричить на доньку.

Дитина підтвердила факти, що її батько неодноразово знущався над нею без поважних на те причин (не так подивилася, не так сидить, не так їсть, не так розмовляє). Батько неодноразово застосував та застосовує до неї фізичне насильство, яке проявляється у побитті руками, інколи ногами, постійно кричить на неї і принижує, не випускає гуляти, постійно закриває у кімнаті, не дає можливості та забороняє спілкуватися із друзями та однолітками.

Зважаючи на ці факти, члени комісії, в т.ч., вирішили зобов`язати службу у справах дітей підготувати клопотання щодо доцільності негайного ОСОБА_4 від батька, а також підготувати відповідний проект розпорядження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду позов задоволено: відібрано неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення останнього батьківських прав.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому аліменти у розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з 25 жовтня 2018 р., і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-позивач не вчиняв жодних альтернативних заходів перед тим як вирішувати питання про відібрання батька від дитини;

-висновок про доцільність відібрання дитини від батька складений 25 жовтня 2018 р., є неактуальним на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення;

-суд не перевірив результати проходження відповідачем програми для кривдників, хоча відповідач успішно її пройшов;

-позивачем не доведено, а судом не встановлено крайню необхідність розлучення дитини з батьком;

-суд першої інстанції безпідставно передав дитину органу опіки та піклування, стягнувши на користь останнього аліменти з відповідача на утримання доньки;

-судом першої інстанції не визначено коло кровних родичів, які бажали взяти дитину до себе, наприклад тітка дитини ОСОБА_6 .

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені та доречні доводи заперечення зводяться до безпідставності доводів апеляційної скарги та законності оскаржуваного судового рішення.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, з таких мотивів.

Суд виходив із того, що в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 вчиняє щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_2 фізичне та психологічне насильство, що призвело до того, що дитина боїться батька і не бажає повертатися до нього.

Стосовно стягнення аліментів суд дійшов висновку, що відібрання дитини від батька не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину, крім того відповідач у цій частині позов визнав.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин.

Із матеріалів видно, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с.12).

09.10.2018 р. директор лінгвістичної гімназії ім. Т.Г. Шевченка Ужгородської міської ради Закарпатської області направив начальнику управління освіти Ужгородської міської ради та начальнику Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області інформацію щодо фізичного та морального насильства над ученицею ОСОБА_2 , яка отримана адміністрацією закладу 08.10.2018 р. від бабусі учениці ОСОБА_7 (матері батька), яка повідомила, що 06.10.2018 р. вона викликала наряд поліції на адресу: АДРЕСА_2 у зв`язку із вчиненням насильства фізичного та психологічного характеру над її онукою ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_8 (а.с.16).

ОСОБА_2 підтвердила факти неодноразового знущання над нею з боку батька безпричинно: не так подивилася, не так їсть, не так сидить.

10.10.2018 р. видано розпорядження міського голови м. Ужгорода № 453 про відібрання малолітньої дитини, згідно з яким за результатами розгляду клопотання служби у справах дітей від 09.10.2018 р. № 477/34 та рішення комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому від 10.10.2018 р. постановлено Службі у справах дітей терміново провести відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 як дитини, яка опинилась в умовах, що є загрозливими для її життя та здоров`я, у зв`язку з підозрою на вчинення батьком психологічного та фізичного насилля відносно неї, та влаштувати її у сім`ю родичів (а.с.17).

16.10.2018 р. ухвалено рішення у справі № 308/11661/18 за заявою органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про видачу обмежувального припису, згідно з яким видано обмежувальний припис строком на чотири місяці відносно ОСОБА_1 , яким заборонено ОСОБА_1 спілкуватися із малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і наближатись до неї та до її місця перебування ближче 100 м., направлено ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА на проходження програми для кривдників строком на чотири місяці (а.с.18)

Як убачається з висновку Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 25.10.2018 р.№ 510/34-26, виконавчий комітет як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали, подані службою у справах дітей, на розгляд комісії з питань захисту прав дитини щодо відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав,дійшов висновку про доцільність відібрання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення його батьківських прав (а.с.7-11).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод іншихлюдей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до п.п. 25 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушуютьїї до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 25 частинипершої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одногоз них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформаціюпро здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Ухвалюючи рішення про відмову у відібранні малолітньої дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 вчиняє щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_10 фізичне та психологічне насильство, що призвело до того, що дитина боїться батька і не бажає повертатися до нього.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання вимог статті 12 Конвенції, статті 171 СК України щодо права дитини висловлювати свою думку та бути заслуханою з питань, що її торкаються, була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_2 . Зокрема, вона повідомила, що не бажає проживати разом із батьком, оскільки він її лупцює, ображає, без явної на те причини.

Водночас, відповідач заперечував проти відібрання у нього дитини.

Фактично відібрання дитини від батька відбулося на підставі інформації щодо виявленого фізичного та морального насильства складеної директором лінгвістичної гімназії від 09.10.2018 р. (а.с.16). 10.10.2018 р. було видано розпорядження міського голови про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 (а.с.17). 16 жовтня 2018 р. рішенням Ужгородського міськрайонного суду було видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , яким заборонено ОСОБА_1 спілкуватися із ОСОБА_2 і наближатися до неї та до її місця перебування ближче 100 метрів. Обмежувальний припис видано строком на 4 місяці. Направлено ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту на населення Закарпатської ОДА на проходженя програми для кривдників строком на 4 місяці (а.с.18). 25 жовтня 2018 р. уже був висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про відібрання ОСОБА_2 (а.с.7-11) і цього ж дня орган опіки та піклування звернувся до суду із позовом про відбірання малолітньої ОСОБА_2 .

У силу приписів ст.170 СК України при відібранні дитини від батьків без позбавлення батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Як видно з прохальної частини позовної заяви, Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_2 не вказує, кому належить передати дитину.

У резолютивній частині оскаржуваного судового рішення суд так само не вказує, кому належить передати неповнолітню ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вказує, що оскільки у дитини є ще один законний представник - її мама ОСОБА_3 , то саме з нею і проживає дитина (а.с.160).

Згідно з характеристикою від 23.03.2021 р., наданою Лінгвістичною гімназією, ОСОБА_2 , навчається у 6 (10) класі. Із цієї характеристки також убачається, що дитина проживає у родині мами, бабусі (по лінії мами), дідуся, молодшої сестрички за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.116,163).

Однак, із доказів, наданих представником ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулося 28.10.2021 р., видно, що ОСОБА_2 є ученицею третього класу у навчальному році 2021/2021 Загальноосвітнього ліцею із інтеграційнми відділами ім. Стефана Кіселєвського у шкільному комплексі № 6 (04-089 Варшава, вул. Щавницька, 1).

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права (ст.170 СК України) і під час вирішення питання про відібрання дитини без позбавлення батьківських права не зазначив (не просив), кому передається дитина - другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Через це постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконе, а в задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути вказане порушення під час апеляційного переляду справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2020 року скасувати.

3.У позові Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_2 , відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 р.

Судді: