Провадження № 2/752/9291/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та стягнення збитків, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ТОВ «Смартівей Юкрейн», в якому просила суд визнати недійсним кредитний договір, оформлений на ім`я позивача в ТОВ «Смартівей Юкрейн» на суму 5000,00 грн. з моменту оформлення договору, а також стягнути із відповідача на користь позивача збитки у виді витрат по оплаті юридичних послуг в сумі 21150,00 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивач звернулась до відповідача із проханням надати грошові кошти. З огляду на перебування позивача на лікарняному, зменшився її заробіток, а їй відповідачем нараховується борг на підставі занадто великих та економічно необґрунтованих відсотків, які позивач сплачувати не може та повернути кредит. На даний час виникла заборгованість, яка щоденно росте. Позивачу телефонують із вимогами сплатити борг, та спроби врегулювати ситуаціє є безрезультатними. Позивач вказує, що вимоги відповідача та його дії є незаконними, порушують конституційні права позивача, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом, вказуючи про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Так, вона дійсно отримала в кредит від відповідача кошти в сумі 5000,00 грн., однак, між нею та відповідачем фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. Більше того, розмір відсотків свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених законом. Права позивача на надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації були порушені. В момент отримання грошових коштів позивачу не було надано достовірної інформації, в тому числі, про відсотки за користування кредитом, які значнг перевищують облікові ставки НБУ. Позивач вказує, що дії відповідача при наданні неякісної інформації є нечесною підприємницькою діяльністю. Позивач, як особа, яка не володіє спеціальними знаннями в банківській діяльності, не була здатна отримати всю повну та достовірну інформацію, та позбавлена часу для прийняття виваженого рішення. Відповідач ввів позивача в оману, не надавши достовірну інформацію про умови кредитування, а тому позивач вважає, що наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору за яким позивач отримала від відповідача кошти в сумі 5000,00 грн., в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась.

В жовтні 2021 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого сторона відповідача вказувала на відсутність предмету спору, так як позивач просить визнати недійсним кредитний договір, за яким від відповідача вона отримала кошти в сумі 5000,00 грн., однак, між позивачем та відповідачем договір кредиту в сумі 5000,00 грн. не укладався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПКУкраїни, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Сматрівей Юкрейн» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким позивач отримала в кредит кошти в сумі 5000,00 грн.

Однак, укладений між сторонами договір до позову долучено не було та в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотань в частині його витребування у відповідача.

Крім того, в ході розгляду справи стороною відповідача заперечувався факт укладення такого договору.

Згідно із ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції Україниє частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Пред`явивши до суду позов про визнання недійсним кредитного договору, стороною позивача не було доведено факт укладення між сторонами договору на суму 5000,00 грн., не зазначено його повних реквізитів, та будь-яких клопотань в цій частині до суду не надходило.

Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, щодо факту укладення кредитного договору між сторонами, отримання коштів, та наявності підстав для визнання його недійсним.

Так, з огляду на те, що суду не було надано ані електронний примірник договору, ані письмовий, відповідач заперечує факт укладення договору на суму 5000,00 грн., а відтак суд був позбавлений можливості перевірити доводи позову та пересвідчитися в тому, що він дійсно був укладений із порушеннями вимог закону, як про це зазначає позивач.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності достатніх та законних підстав для визнання умов оспорюваного договору як несправедливими, так і такими, що порушують права позивача.

Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі № 6-94цс13).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, та того, що наявні підстави вважати, що оспорюваний кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим та порушує її права, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту позивача власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а відтак достатніх підстав для визнання недійсним кредитного договору відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, зокрема, в зв`язку із отриманням правової допомоги в сумі 21150 грн., про які зазначає позивач, слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та стягнення збитків, відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко