Номер справи 220/837/20
Номер провадження № 2/220/122/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді - Яненко Г.М.;

при секретарі судового засідання - Демішеві А.О.;

за участі позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом.

Вимоги позивача мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконує свої матерінські обов`язки, в наслідк чого, проживання з матірю може завдати шкоди здоров`ю дитини, його належному вихованню та розвитку.

Відповідач в судове засідання жодного разу не зявилась, відзив на позов не подала. Хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресата про отримання наявні в матеріалах справи).

В подальшому, у зв`язку з відсутністю адресата, процесуальні документи повернулись на адресу суду без вручення, що стало підставою для повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду через оголошення на офіційному сайті судової влади.

При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, позивача, його представника, судом встановлено:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 12.01.2017 року (а.с. 9).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 червня 2019 р. (а.с. 11).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Донецьк Донецької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , згідно паспорта та довідки з демографічного реєстру (а.с. 5-6), з 13.01.2017 року є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить копія довідки від 13.01.2017 року № (а.с. 7).

Згідно довідки Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 19.05.2020 року № 342, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

За довідками Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, Великоновосілківської ЦРЛ, Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, ФГ «С-Колос», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою раніше не судимою, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за психіатричною допомогою не звертався, за місцем проживання характеризуюся позитивно, має роботу, самостійний дохід - працює, за місцем роботи характеризуюся позитивно (а.с. 12-16).

Згідно акта обстеження побутових умов проживання від 19.05.2020 року Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, будівля за адресою проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_2 , перебуває в доглянутому стані, наявні побутові прилади, дитячі речі. ОСОБА_1 займається підсобним господарством має городину, свійських тварин (а.с. 17-20).

В даних в судовому засіданні поясненнях допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що як під час спільного проживання, так і після розлучення, вихованням дитини, його повним утриманням займається батько, тоді як були свідками ухилення матері від необхідності супроводжувати дитину у медичному закладі, у т.ч. через вживання алкогольних напоїв в компанії незнайомих чоловіків, нанесення нею самоушкоджень, тощо.

З наданих доказів суд встановив, що позивач позитивно характеризується, має роботу та постійне місце проживання, де для дитини створені усі необхідні умови, забезпечує сину належне утримання та виховання.

В свою чергу, мати в продовж тривалого терміну, у т.ч. під час розгляду справи в суді, жодного інтересу до дитини не проявила, не цікавиться його здоров`ям та розвитком, не бере участі у вихованні. Доказів на підтвердження іншого суду не надано.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши сторону позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

В даному випадку, зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, дитина перебуває під постійним доглядом навіть тоді коли позивач знаходиться на роботі (за дитиною приглядають батьки позивача, дід та бабця малолітнього), у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини, її зростання та виховання у повноцінній сім`ї.

Позивач не ставить мети обмежити відповідачку у спілкуванні з дитиною, проте остання не навела суду доказів свого бажання дбати про дитину, про наявність у неї матеріальної та моральної можливості для цього.

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій також розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.

Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У даній справі таких виняткових обставин не встановлено.

З урахуванням викладеного вище, суд задовольняє позов в частині визначення місця проживання дитини як такий, що заявлений обґрунтовано та доведений доказами, а відповідач встановлених судом обставин не заперечила.

Оскільки на даний час дитина проживає з батьком, підстав для його відібрання у матері немає, а тому, провадження у справі в частині негайного повернення малолітнього ОСОБА_4 від ОСОБА_3 до місця проживання батька ОСОБА_1 слід закрити за відсутності предмету спору (п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.9, 23, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 840,80 грн. витрат по сплаті судового збору, 632,50 грн. витрат на правову допомогу.

В частині негайного повернення ОСОБА_4 за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

дата підписання 13 січня 2021 року.

Суддя Г.М.Яненко