ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» січня 2021 року м. Херсон

Справа № 647/2787/18

Провадження № 22-ц/819/255/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарСікора О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області у складі судді Миргород В. С. від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко В`ячеслав Володимирович до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, Дніпровський районний у м. Херсоні Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її донька - ОСОБА_3 народила від ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , при реєстрації народження дитини, ОСОБА_1 встановив батьківство щодо своєї дитини.

В подальшому, її дочка та ОСОБА_1 припинили стосунки та стали проживати окремо. З позовом про стягнення аліментів на дитину її дочка до суду не зверталася, тому аліментів на дитину не отримувала.

ОСОБА_1 створив нову сім`ю, місце фактичного проживання та роботи останнього їй не відоме.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її донька - ОСОБА_3 померла. Після смерті доньки, дитина проживає разом з нею та її чоловіком - ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 . Всі обов`язки щодо утримання та виховання онука, вона з чоловіком взяли на себе.

Як до смерті доньки, так і після, ОСОБА_1 до свого сина майже не з`являвся, участі у його житті, вихованні та утриманні практично не приймав. Матеріально, психологічно та фінансово сина не підтримував.

Онук, ОСОБА_4 , з першого класу навчається у Лиманецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько у школі ніколи не був, всі питання, які виникають в школі вирішуються з нею та її чоловіком, без участі батька.

З часу народження та по теперішній час онук ОСОБА_4 знаходиться на амбулаторному обліку та під наглядом лікаря Лиманецької амбулаторії ЗПСМ.

Після смерті матері, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадщину не приймав, у зв`язку з її відсутністю; в його особистій власності відсутнє нерухоме та рухоме майно.

ОСОБА_3 зазначала, що вона разом з чоловіком ОСОБА_5 мають власне житло, умови проживання в якому відповідають вимогам для проживання онука ОСОБА_4 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов їх сім`ї.

Органом опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, надано висновок комісії з питань захисту прав дітей Бериславської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків.

Службою у справах дітей Бериславської РДА розглянута заява та зроблено висновок про доцільність встановлення піклування нею над онуком ОСОБА_4 до його повноліття.

ОСОБА_3 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Херсон, відносно його сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити її піклувальником над онуком - ОСОБА_4 до його повноліття; стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на її користь на ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн щомісячно, з урахуванням додаткових витрат, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; вирішити питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, Дніпровський районний у м. Херсоні Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження, мотивуючи її тим, що він записаний батьком ОСОБА_4 . На момент визнання батьківства щодо ОСОБА_4 він був впевнений, що це його син, однак, коли він в 2018 році після тривалої відсутності повернувся у відпустку до України, помітив що між ним та ОСОБА_4 відсутня будь-яка схожість і певний психологічний стан ОСОБА_4 у родині ОСОБА_1 не проявлявся, тому ним було ініційовано проведення тесту на батьківство.

16 серпня 2018 року, перед відльотом до свого місця проживання - Естонії, він з ОСОБА_4 взяли участь у проведенні тесту на батьківство у клініці «Medical genomics».

Згідно експертного висновку про біологічне батьківство, проведеного клінікою «Medical genomics», батьківство батька - ОСОБА_1 по відношенню до дитини - ОСОБА_4 виключається. Копію даного висновку він передав ОСОБА_3 .

Вище зазначені обставини, на думку позивача, є поважними причинами пропуску ним строку позовної давності і порушене право підлягає захисту.

Встановивши, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 лише після проведення тесту на батьківство, ОСОБА_1 просив суд виключити відомості про нього, як батька дитини із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона, поновивши йому строк на оскарження батьківства на підставі ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно його сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено ОСОБА_2 піклувальником над її онуком ОСОБА_4 до його повноліття.

Стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі - 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; витрати на оплату судового збору у розмірі 1 409,60 грн та судовий збір на користь держави в розмірі 840, 80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, Дніпровський районний у м. Херсоні Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати у частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження та стягнення аліментів, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про виключення відомостей про нього, як батька дитини із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 і у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити, як похідних від позовних вимог щодо оспорення батьківства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що справа розглянута судом за його відсутності та його адвоката, який діяв всупереч інтересам клієнта ( ОСОБА_1 ), оскільки мав право і повинен був заявити клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи; суд зобов`язаний був роз`яснити сторонам право проведення експертизи і наслідки; суд дійшов надуманого висновку про те, що йому було відомо, що він не є батьком дитини та застосував закон, який не підлягає застосуванню; він просив вирішити питання про призначення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, з метою виключення його, як батька, з актового запису про народження ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції у частині доводів апеляційної скарги лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на ОСОБА_4 та відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 про виключення відомостей про нього, як батька дитини із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - адвоката Пастушенко Ю. А. перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як батько ОСОБА_4 , зобов`язаний його матеріально утримувати до повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з актового запису про народження ОСОБА_4 № 405 від 26 липня 2002 року вбачається, що відомості про батька записані на підставі актового запису про встановлення батьківства, тому суд вважав, що ОСОБА_1 на час подання заяви про виключення відомостей про нього, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 достеменно було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, і належних і допустимих доказів зворотнього позивач суду не надав; також суд вважав, що у даній категорії справи доказом того, що ОСОБА_1 не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а представлений суду, як доказ, експертний висновок про біологічне батьківство №MG18-51756/C1F1, відповідно до якого біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 повністю виключено, не є належним і допустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам частин 6, 7 статті 102 ЦПК України; спірні правовідносини суд вважав врегульованими Сімейним кодексом України.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно приписів ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини третьої статті 136 Сімейного кодексу України (далі - СК України) оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Однак згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі № 1-7/99 зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Отже, якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилася до ІНФОРМАЦІЯ_7 , необхідно застосовувати норми КпШС України.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2002 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсон, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а. с. 15/.

ОСОБА_1 зазначений батьком ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_2 , виданого 26 липня 2002 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадського стану м. Херсону /а. с.16/.

ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 померла /а .с. 24/.

ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_5 /а. с. 17-18/.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 560912 від 30 червня 2020 року, виданої Спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією КЗ «Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи Херсонської обласної ради, ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності з дитинства, строком до 01 липня 2021 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що лише у 2018 році, після приїзду у відпустку до України, він дізнався, що не є батьком ОСОБА_4 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бойко В. П., участі в судових засіданнях в суді першої інстанції не приймали, і позивачу судом не роз`яснювалися положення пп. 3 п. 5 ст. 12 ЦПК України - наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, права заявлення клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, а адвокат позивача діяв недобросовісно та всупереч інтересам клієнта, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Пастушенко Ю. А. у справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання щодо перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у прямій біологічній спорідненості зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 263-263/.

Згідно висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 29 жовтня 2020 року № 985 біологічна спорідненість ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 виключена.

Відповідно до частини першої статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Вказаною нормою права було визначено, що особа може оспорити своє батьківство виключно протягом року з того часу, коли їй стало відомо про вчинення запису про батьківство. Тобто строк у один рік є присічним та не підлягає поновленню.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 447/218/13-ц (пров. № 61-40488ск18).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав через 17 років після вчинення запису про нього як батька дитини, який був проведений на підставі поданої ним заяви, тобто з його відома, у задоволенні позову останнього слід відмовити.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Враховуючи, що мати ОСОБА_4 померла у ІНФОРМАЦІЯ_3 і він виховується у сім`ї дідуся і бабусі по материнській лінії, які його і утримують та є особами похилого віку, а сам ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства у зв`язку з психічним захворюванням, і хоча і досяг повноліття, однак потребує підтримки з боку батьків, тому відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 буде відповідати найкращим інтересам ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо стягнення з нього аліментів на ОСОБА_4 в сумі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають відхиленню, а рішення суду в цій частині - залишенню без змін, оскільки дана вимога взаємопов`язана з вимогою про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, у задоволенні якої відмовлено, а доказів, у розумінні статті 12, 81 ЦПК України, необхідних для зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 суду не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, рішення суду, як таке, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає зміні, у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження змінити, у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 15 січня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова