КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/20742/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/1122/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Десята Київська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и в :

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Десятої Київської державної нотаріальної контори, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов`язати державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори видати йому свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є він, як син померлого, ОСОБА_3 донька померлого та син померлої доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який 29.08.2017 подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Зазначає, що він успадкував 2/3 частини спадкового майна, ОСОБА_3 - 1/3 частину.

06.11.2019 державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки житлового будинку за адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано за ОСОБА_5 . Однак під час перевірки відсутності заборони або арешту цього майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була виявлена реєстрація права власності на житловий будинок за цією адресою на іншу особу. Вважає постанову незаконною, оскільки він надав усі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, у тому числі і документ про те, що власником майна був спадкодавець.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даними рішеннями суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги, що інформація яка внесена до Держаного реєстру щодо будинку відрізняється від інформації щодо будинку, який належав спадкодавцю. Строк для прийняття спадщини ним не пропущено. Він подав в оригіналі правовстановлюючі документи на спадкове майно та нотаріусом отримана довідка від Київського міського бюро технічної інвентаризації про те, що право власності на житловий будинок зареєстровано за померлим. Відмова ґрунтується на п.п. 4.15, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які передбачають, що у видачі свідоцтва про право на спадщину може бути відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, проте правовстановлюючий документ на домоволодіння є та він його надав в оригіналі нотаріусу. Суд не звернув уваги на те, що згідно витягів реєстраційних книг, житлові будинки за реєстраційними номерами № 26749 та № 27826 є абсолютно різними об`єктами нерухомого майна не лише за технічними характеристиками, а й за підставою набуття права власності. Крім того, право власності на будинок за реєстровим номером № 26749, який належав ОСОБА_5 зареєстровано раніше ніж зареєстровано право власності на будинок за реєстровим номером № 27826 за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 21.12.2006.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає, задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Позивач, який є сином померлого, стверджував, що до спадкового майна відноситься домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації право власності на вищевказане домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5 .

06.11.2019 державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки під час перевірки відсутності заборони або арешту цього майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була виявлена реєстрація права власності на житловий будинок за цією ж адресою на іншу особу.

Згідно реєстраційної справи ОСОБА_4 13.12.2018 звернулася до державного регістратора Київської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чуйко Г.Г. з метою державної реєстрації прав на житловий будинок та гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Для вчинення відповідної реєстраційної дії подано державному регістратору такі документи: копію реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 25.06.2008 про право приватної власності на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2008; копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2008 про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок; копію технічного паспорту.

13.12.2018 рішенням державного регістратора Київської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чуйко Ганни Георгіївни проведено реєстрацію права приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Згідно витягу з реєстрових книг, технічну документацію з інвентаризаційних справ Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» здійснення реєстрації права власності за адресою АДРЕСА_1 : житловий будинок за реєстровим номером № 26749 за ОСОБА_5 вчинено на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської райради № 142 від 24.02.1986, а житловий будинок за реєстровим номером № 27826 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 21.12.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності (незаконності) дій державного нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачені обов`язки нотаріуса, зокрема, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил.

Статтею 8 Закону України «Про нотаріат» визначено, що довідки про вчинення нотаріальних дій та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 49 цього Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.п. 4. 9, 4.10 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

За обставинами справи встановлено, що позивач є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 та спір щодо спадкового майна відсутній.

Предметом спору є неправомірність дій нотаріуса, яка полягає у відмові видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.

Спадковим майном є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Документом, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на цей будинок є свідоцтво про право власності на домоволодіння, та згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_5 .

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2008 визнано за ОСОБА_4 право власності на реконструйоване домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . У даному рішенні встановлено, що ОСОБА_4 отримала дане домоволодіння у власність за договором дарування від 21.12.2006. Це рішення набрало законної сили та є виконаним, оскільки 13.12.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис про реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_4 .

Оскільки на будинок, за однією і тією ж адресою, мається два різних правовстановлюючих документа, нотаріус правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинки, які мають адресу АДРЕСА_1 є різними об`єктами нерухомості, мають ріні технічні характеристики та різні реєстраційні номера не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ідентифікатором об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) є унікальний набір даних (послідовність символів), що присвоюється об`єкту будівництва або закінченому будівництвом об`єкту автоматично програмними засобами Реєстру будівельної діяльності та використовується для ідентифікації такого об`єкта. Ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) присвоюється: будинку, будівлі, споруді (у тому числі в комплексі.

Відповідно до положень ст. 26-3 цього Закону адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею .У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад. За рішенням Київської міської ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися органам, визначеним частиною другою статті 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ".

Підставою для зміни адреси об`єкта нерухомого майна, серед іншого, може бути упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна.

Зазначені норми вказують на те, що кожний окремий об`єкт нерухомості має бути ідентифікованим та таким ідентифікатором є адреса об`єкта нерухомості. Два різні об`єкти нерухомості не можуть мати одну і ту ж адресу.

Відтак, виявивши, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 , а згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації право власності на будинок, за цією ж адресою зареєстроване за ОСОБА_5 відповідач не мав законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу через неможливість ідентифікувати об`єкт нерухомості, який входить до складу спадкового майна.

Відповідач не наділений повноваженнями щодо ідентифікації об`єктів нерухомості, присвоєння, зміни, коригування, анулювання адреси об`єктів нерухомості, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відмова у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину є правомірною.

За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину саме з підстав неможливості ідентифікувати об`єкт нерухомості, що входить до складу спадкового майна, оскільки будинок, за такою ж адресою зареєстровано і за іншою особою, відмінною від спадкодавця.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неподанням позивачем правовстановлюючого документа на спадкове майно не відповідають змісту постанови. У данному випадку для оформлення права на спащину необхідно подати документ, згідно з яким можливо б було ідентифікувати об`єкт нерухомості, проте таких документів надано не було, та як було з`ясовано при розгляді апеляційної скарги позивач не звертався до відповідних органів з питання зміни, коригування чи анулювання адреси об`єктів нерухомості.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 13.01.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик