Ухвала

14 січня 2021 року

м. Київ

справа № 760/3300/17

провадження № 61-16683ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ГТУЮ у м. Києві) про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом задоволено.

Визнано незаконною відмову Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті

ОСОБА_2 від 06 лютого 2017 року за вих. № 476/02-31.

Зобов`язано Дев`яту Київську державну нотаріальну контору видати

ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. "А", сарай літ. "Г", погреб літ. "Д", вбиральня літ. "Е", вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4 , після смерті ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року,

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГТУЮ у м. Києві про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року (надійшла до суду 11 листопада 2020 року), в якій просить скасувати вказане судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 16 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху

з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати уточнену касаційну скаргу з зазначенням підстав (підстави) касаційного оскарження та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги

і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

07 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду

від 16 листопада 2020 року.

Проте вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано не в повному обсязі, а саме, в уточненій касаційній скарзі не вказано конкретні підстави касаційного оскарження передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та на частину четверту статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі Верховного Суду від 16 листопада 2020 року,

а саме запропоновано надати уточнену касаційну скаргу з зазначенням

в яких конкретно правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

12 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 16 листопада 2020 року та уточнена касаційна скарга. У уточненій касаційній скарзі заявник знову зазначила підставою касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, але не вказала в яких саме подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Доводи заявника зводяться до повторного викладення обставин справи, переоцінки доказів, але заявник так і не вказує, у яких саме подібних (на її думку) правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду

від 16 листопада 2020 року строк для усунення недоліків слід продовжити

та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 388 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 16 листопада 2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць