ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2-зз/753/91/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про скасування заходів забезпечення у цивільній справі №2-19/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та виселення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №2-19/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та виселення, за наслідком розгляду якої рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 1999 року позовні вимоги задоволено.

В межах розгляду даної цивільної справи ухвалою Харківського районного суду міста Києва від 18 вересня 1995 року забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_2 .

07.10.2021 року, через канцелярію суду, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подано заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-19/1999 та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка фактично є заявою про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування даної заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_2 , а рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 1999 року у справі №2-19/1999 від 02 березня 1999 року питання щодо зняття арешту із спірної квартири не було вирішено, що позбавляє заявника права на отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вивчивши матеріали заяви та цивільної справи, оцінивши наведені підстави для прийняття рішення щодо зняття арешту, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах розгляду цивільної справи №2-19/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та виселення, ухвалою Харківського районного суду міста Києва від 18 вересня 1995 року забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_2 ..

02 березня 1999 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 1999 року позовні вимоги задоволено.

Як зазначає заявник, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Заявник ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 та у відповідності до складеного останнім заповіту є спадкоємцем майна за померлим.

Водночас, частинами 3 та 4 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто зі змісту норми ч. 4 ст. 154 ЦПК України вбачається, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише за заявою особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, а не особи, яка вважає себе власником майна, щодо якого було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно.

Особа, яка вважає себе власником майна, на яке судом в порядку забезпечення позову було накладено арешт, і яка не є особою, щодо якої було вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, вправі пред`явити до суду позов про визнання права власності на таке майно та звільнення майна з-під арешту.

ОСОБА_1 не є стороною у справі чи третьою особою, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Відтак, заявник не має процесуальної дієздатності на подання заяви про скасування заходів забезпечення позову.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається заявнику у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За вказаних обставин вважаю, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом звернення з заявою до суду з вимогою про зняття арешту з квартири в рамках цивільної справи у якій такий арешт накладено, відтак і не має процесуальної дієздатності на звернення до суду з даною заявою, а тому дана заява підлягає поверненню заявнику.

Враховуючи вищевикладене, керуючись стст. 154, 185, 258-261, 268, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про скасування заходів забезпечення у цивільній справі №2-19/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та виселення - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.